334 
fenhet. Marstrand fick dock under norska tiden sin bety- 
delse i väsentlig mon säsom befästad uthamn till Bohus och 
Konghäll, hvarföre det, sä snart Bohus län blef svenskt, ge- 
nast började förlora sin vigt för fiskerinäringen, hvilken 
öfvertogs af fiskelägena vid sydligaste delen af Tjörn, der 
dock redan under 1500-talens fiskeperiod hamnarne pä& bäda 
sidor om Tjörns huivud egt ett det största värde för 
sillfiskebedriften. Ellösfjorden tillvann sig ock under sist- 
nämnda sillfiskeperiod ett sädant rykte för sitt utomordent- 
list ymniga fiske, att kronan ännu längt efter periodens upp- 
hörande under förra hälften af 1600-talen vid utbyte (“ma- 
geskifte‘) af hemman, belägna vid eller i närheten af sagde 
fjord, städse med hänsyn till en framdeles förestäende ny 
fiskeperiod förbehöll sig rätten att & de bortbytta hemma- 
nens stränder fä uppsätta bodar för idkande af sillsaltning. 
Öckeröskärgärden, der sillfisket städse varit mindre ärvisst, 
sä till vida att det, ätminstone om man fär döma efter er- 
farenheten frän förra fiskeperioden, under rätt mänga af 
periodens bästa är alldeles uteblifver eller är blott helt 
obetydligt, har emellertid efter Göteborgs anläggning och 
starka tillväxt, p& grund hufvudsakligen af sin närhet till 
denna stad, nätt en större betydenhet für bäde sillfiske- 
bedriften och fiskerinäringen i öfrigt, än dessförinnan gerna 
kunde ega rum. 
Dä bohuslänska sillfängsten under nu innevarande fiske- 
period redan nätt den utveckling, att den i fullaste mätt 
bör blifva föremäl för statens kraftiga omvärdnad 
och för den enskilda företagsamhetens ansträng- 
ningar, kan man icke nog fästa uppmärksamheten & be- 
hofvet af att dervid den värdefulla ledning, som bäde för- 
flutna tiders och nutidens erfarenhet kan lemna, icke förbi- 
ses, och detta i synnerhet som det icke saknas personer 
och intressen bäde inom och utom Bohus län, hvilka tyckas 
