361 
larne i utlandet, eftersom de redan allmänt användas för 
att beteckna full sill (“full herring“) och tom sill (“spent 
herring“, “shotten herring“, “schoot Haring“, “Schoten‘®). 
För tom sill förordades säledes & ena sidan KKK, KK, 
K och M samt ä den andra SA, SB, SC och M. 
Beredningen ansäg vidare, att & tunnorne böra utsättas 
dels saltarens namn eller initialer, dels saltningsorten. Sal- 
tarens namn eller initialer och saltningsorten äfvensom ett- 
dera af ofvannämnda qvalitets- och storleksmärken borde 
anbringas & ena bottnen, qvalitets och storleksmärkena dess- 
utom ä& tunnans hals, pä det att de ej mätte komma bort 
med bottnen, sedan denna fränslagits, eller ock orätt bot- 
ten med orätt märke kunna framvisas. Frägan om huru- 
vida märkena böra brännas eller mälas med chablon, ville 
beredningen lemna öppen. Bränningen tager längre tid samt 
är förenad med större besvär, och huru önskligt det än är, 
att gamla tunnor ej auvändas, kan dock, när sä sker, brän- 
ningen lätt gifva anledning till att gamla märken fä qvarstä, 
äfven dä de icke längre passa till varau. Dessutom vore 
det lättare att genom mälning ästadkomma tillräckligt stora 
och tydlıga märken. Att utsätta ärtal ansägs onödigt. Att 
beteckna mänaden, dä sillen saltats, vore olämpligt, efter- 
som ganska säkert missbruk skulle göras vid sädan märk- 
ning, som ej kunde med säkerhet kontrolleras genom att 
än sä noga granska sillen. 
Slutligen voro alla ense om att det vore bäst, om en 
kunglig förordning utkomme, beträffande märkena, samt 
om denna förordning i öfversättningar tillstäldes sillhand- 
larne i synnerhet i norra Tyskland, Ryssland och Finland. 
Förordningens spridning kunde ombesörjas af Föreningen. 
En sädan förordning borde äfven innehälla straffbestämmel- 
ser för oriktig användning af sillmärke, i afsigt att bedraga 
eller vilseleda köpare. 
Det allmänna diskussionsmötet ı Göteborg hade till 
denna beredning äfven hänskjutit den frägan: vore det 
