97% 
göra den norska sillen sä godt som värdelös pä de frem- 
mande marknaderna, kan ingen, som känner nägot till för- 
hällandena, sätta tro till. Nej, orsakerna äro att söka pä 
andra häll, af hvilka här mä nämnas de vigtigaste. 
Den egentliga hufvudorsaken till prisfallet p& den norska 
sillen är det. snart sagdt metodiskt genomförda slarfvet, som 
begäs vid beredningen och behandlingen i öfrigt. Ifr&n det 
sillen tagits upp ur hafvet och tills den skall sändas i mark- 
naden, behandlas den, som om den icke vore bestämd att 
räknas till sädant, som kan ätas. Om jag blott skulle upp- 
räkna hälften af det felaktiga i tillvägagäendet vid föräd- 
lingen, blefve jag icke trodd af dem, som icke känna till 
saken. Och ett dylikt tillvägagäende göra säväl fiskrarue 
som köparne sig skyldiga till. Mera sällan finner man nä- 
gon, som pä& allvar bemödar sig om ett bättre sätt vid sill- 
beredningen. 
Följderna af en dylik värdslöshet äro, att en stor del 
sill, i synnerhet under den varma ärstiden, har tagit skada, 
innan den kommit i salt. Detta tillskrifves dels fiskrarnes 
likgiltighet, i det de icke inse det orätta uti att promenera 
omkring uti den fylda bäten och sälunda skada sillmassan, 
och dels att köparne taga för stora partier p& en gäng, sä 
att varan förderfvas under sjelfva beredningen. 
Att bevara den färska sillen mot väderlekens inflytande 
kommer aldrig i fräga. Pä saltningsplatserna är man ofta 
vitne till, huru hundradetals tunnor störtas i en binge, 
utan att man bryr sig om att blanda ett enda saltkorn j 
massan, och sä ligger sillen der, utsatt för sol, bläst eller 
nederbörd, stundom dygnet om, innan den lägges i tunnan. 
Sjelfva tunnornas behandling sker för det mesta pä 
ackord, och en hvar vet, huru noga dylikt arbete mäste 
kontrolleras för att undgä& fusk. Gälningen försiggär icke 
med tillräcklig omsorg, hvadan blodet ej kan fullständigt 
rinna bort, hvilket förorsakar att sillen s& mycket snarare 
förderfvas. Saltningen sker likaledes p& slump. Är packaren 
