377 
icke i nägot hänseende stär tillbaka för den sill, som 
tängas vid Skotlands kuster. Allt ligger uti beredningen. 
De skotske fiskrarne taga genast sillen utur garnen, dä& 
hon mycket lätt skadas genom att ligga qvar i garnhögen. 
Bätarne äro delade ı flera rum, s& att icke allt för stora 
mängder hopas pä ett ställe I det hela undviker man sä& 
mycket som möjligt att utsätta den färska sillen för starkt 
tryck eller att röra i den, likasom den alltid öfvertäckes till 
skydd emot vädrets vexlingar. 
Den sill, som icke kommit i salt inom 24 timmar efter 
att den är fängad, erhäller icke den offentlige vrakarens 
stämpel (och i Skotland underkastas all sill, som exporteras, 
offentlig vrakning). S& snart man kommit i land, störtas 
sillen i lämpliga gälningsbingar och hlandas med tillräckligt 
salt. Derpä gälas hon samt saltströs & nyo, innan den 
egentliga nedsaltningen vidtager. 
Gälningen sker icke s& som hos oss, der man ofta 
nöjer sig med att gifva sillen ett litet skärande ı skinnet 
framme vid bröstfenorna. Skottarne borttaga under gäl- 
ningen gälarne, strupen, hjertat, lefvern och magsäcken samt, 
om varan är ämnad till export utom Europa, ocksä blind- 
tarmarne — allts& alla de delar, som snarast äro utsatta för 
att förderfvas. Sorteringen försiggär icke säsom hos oss efter 
storleken, utan efter bukens innehäll, i det man gör skilnad 
mellan fetsill, utlekt sill och sill, som har utvecklad rom 
och mjölke. 
Under saltningen lägges sillen p& ryggen och tunnan 
fylles pä& sädant sätt, att ett par lag komma öfver kanten, 
hvarefter en särskild botten päsättes. Efter 3 a 4 dagar an- 
ses sillen ha sjunkit tillräckligt, tunnan fylles, släs igen och 
lägges p& sidan. Den vändes hvar tredje eller tjerde dag, och 
efter minst 1O dagars förlopp aftappas laken, tunnan släs upp 
och fylles med sill af enahanda sort och samma inläggnings- 
sätt, hvarpä& innehället nedpressas och tunnan släs igen sä- 
