75 
 vierna i riket forordnade deputations berättelse och betän- 
kande den 22 april 1761 kan inhemtas, huru sillen “frän 
är 1750’ (1752?) egentligen haft sitt ständ ı södra skär- 
gärden emellan Göteborg och Marstrand samt ungefär tre 
& fyra mil norr om (sist) berörda stad“. Af nämnde depu- 
tations handlingar för 1764 synes, att sillen d& hade “om 
hösten sitt mesta dref och ständ pä bägge sidor om Mar- 
strand och somliga är i mera öfverflöd uti göteborgska 
skärgärden, dä hon äfven visar sig vid halländska kusterna*, 
fast hon *dock likväl utbredde sig om höstetiden eller emot 
vintren nägot närmare ät norden ända till Gullmarsfjorden 
och stundom närmare ät gränsen“ (emot Norge), och af en 
1765 utgifven broschyr “om en fiskeridirektions nödvändighet 
i Göteborgs och Bohus län“ framgär likaledes, att fiskets 
stamhäll d& utgjordes af den södra och mellersta skärgärden, 
hvilket ock af “trangrums-akten® och talrika andra senare 
handlingar bestyrkes. “Uti R. St. fiskerideputations sam- 
mandragna berättelse och betänkande“ den 15 januari 1770 
heter det vidare, att sillfisket fortfarit “vid de bohuslänska 
stränderna uti ett jemnt lopp inemot tjugu ärs tid, endast 
med den förändring att sillens dref och ymnighet inom skären 
under de näst förflutna ären visat sig i nägon mon närmare 
till norden än i detta strandfiskets början“. — De aldra 
första ärens jemförelsevis obetydliga fiske i den efter 1700- 
talets beteckningssätt s. k. “norra“ skärgärden synes dä 
redan hafva räkat i glömska, hvadan ocksä uppgifterna om 
fiskeperiodens början först 1750, 1752 eller 1753 blıfva allt 
vanligare. — Enligt “trangrums-akten“ skall sillen nemligen 
dä hafva i det närmaste öfvergifvit den s. k. Göteborgs- 
skärgärden, der hon senare jemförelsevis endast mer sällan 
fängades. Är 1773 skall sillen sälunda, fast mycket sent 
pä& hösten eller kanske riktigare uttryckt i början af vintern 
begynt att regelbundet visa sig i större ymnighet och fängas 
t. o. m. sä längt nordligt som i trakten af Strömstad. At 
den nyss äberopade, är 1784 utgifna “trangrums-akten* 
