76 
framgär vidare, “att bäde de mesta och de största transju- 
derier* under 1770- och början af 1780-talen voro belägna 
“kring Uddevalla och Marstrand,“ d. v. s. uti mellersta 
skärgärden. Uti “handlingar och protokoller, rörande kongl. 
maj:ts i näder förordnade beredning öfver sillfiskerihandte- 
ringens närmare reglerande, 1788“ framhälles flerstädes, 
hurusom sillen dä hade sitt “hufvudständ uppä och omkring 
Ellös- och Elsöfjordarne‘“, d. v. s. uti mellersta skärgärden. 
Vidare pävisas dersammastädes af bland andre äfven depu- 
terade frän Strömstads skärgärd, huru sillfisket dä tog sin 
hörjan “omkring eller vid slutet af oktober mänad, dä sillen 
fängades längst norr vid Gullholmen och Lysekil“, och huru 
“sillfängsten gemenligen började omkring Marstrand, vid 
Klädesholmarne, i och omkring Brunskärsfjorden, p& hvilka 
ocksä den mesta sillen fängades, derigenom att sillen mest 
sökte dessa ställen“, samt huru, “dä vintern närmare nalkades, 
sillen fiyttade sig mera norrät, sä att hon uti största ym- 
nighet fängades vid Grafvarne, Hunnebostrand, Fläskö och 
ändtligen mot slutet omkring Saltö, som är en mil söder 
om Strömstad“. Liknande förhällanden fortforo framdeles 
att vara rädande intill fiskeperiodens slut. — Den för sill- 
fisket under perioden egendomliga ordningen, hvilken ut- 
märkes af ett sillens första uppträdande vid södra delen af 
mellersta skärgärden och derifrän s& smäningom skeende dref 
kusten utefter emot norr, ansägs fordom afskärgärdsbefolk- 
ningen för att vara s& särskildt kännetecknande för det 
periodiska ymniga sillfisket, att, dä ett liknande förhällande 
egde rum under vintren 1842—43, sä& antog man pä& grund 
deraf ocksä allmänt i skärgärden, det en ny fiskeperiod begynt 
med nämnda vinters rika sillfiske*). 
Redan under början af nu innevarande fiskeperiod 
päpekades af utgifvaren, det de särskilde bohuslänske sill- 
fiskeperioderne sinsemellan företedde ej ringa olikheter och 
*) Handlingar rörande sillfisket i bohuslänska skärgärden. Stock- 
holm 1843, sid. 174—175. 
