sl 
stäende delen at mänaden till hela skärgärden utefter frän 
Marstrand till och med Hvalöarne, men fisket blef obetydligt 
och ojemnt. Samma fiskets otillfredsställande beskaffenhet fort- 
for att räda hela vintren, sä att man endast med längre afbrott 
gjorde rikligare fängst, hvilken dock efter jul samt i synnerhet 
mer mot slutet af fisket var af sämre beskaffenhet och huf- 
vudsakligen synes hafva utgjorts af en Ööfvervägande mängd 
lottsill med inblandad stor men mager sill. Uppgitten i en 
tidningskorrespondens frän Göteborg *) att “sista äret eller 
1883 intet insteg af hafssill skedde och att den sill, som 
erhällits, omkring 50,000 tunnor, har utgjorts af smä eller 
blandad sill af den vanlıga sort, som förekommer i härva- 
rande skärgärd*, är likväl oriktig och vilseledande; ty verklig 
hafssill erhölls äfven under fisket inomskärs af bäde den 
höstlekande slosillen och den vinterlekande gröfre sillen, 
hvilken sistnämnda t. 0. m. ansägs vara af bättre beskaffenhet, 
än den man förut fängat under fiskeperioden. Märkvärdigare 
blef deremot fisket utmed Norges skagerackskust. Strax 
efter det sillfisket begynt i bohuslänska skärgärden, började 
det äfven vid Hvalöarne i angränsande del af Norge, och 
under senare hälften af december synes hafssillen t. o. m. 
redan hafva begsynt gä till vid norska sydostkusten vester 
om Kristianiafjorden, der i trakten af Laurvig gjordes rätt 
goda fängster, i synnerhet med sättgarn, och der fisket sär- 
skildt under förra hälften af januari var ganska rikt. Emot 
slutet af sistnämnda mänad märktes hafssillen redan draga 
sig vester ut, och man hade dä bästa fisket vid Arendal 
och Risör, under det att silltecken förnummos s& längt 
vestligt som bort ät Kristianssand till. I början af februari 
klagas öfver att den sill, som erhölls i nejden af Laurvig, 
var till beskaffenheten sämre än tidigare under fisket, pä& 
anlända allt tidigare; sä borde fisket i alla händelser hafya normalt tagit 
sin början ätminstone en hel mänad tidigare, än det gjorde, samt slagit 
till först utmed södra och mellersta skärgärden och derefter sa smäningom 
spridt sig till den norra. 
*) Stockholms Dagblad, 1884, N:o 71, sid. 6. 
