Ss4 
det ofta bäde är 1781 och tillförene har händt, att i hopp 
om afsättning s& mycken sill blifvit p& en gäng fängad, att 
den icke all kunnat vid salterier och trankokerier emottagas 
eller för nägot pris afyttras“. Vidare anfördes hurusom 
man “funnit, att emot vackert väder gär sillen emot landet 
och i ondt väder och utfallande vatten pä djupet, ehvad 
vindarne ock bläsa“. Ur de ofvan äberopade handlingarna 
frän är 1783 mä vidare anföras följande: “Sillen kan ofta 
vara länge nog i fjordarne, innan den gär i land, sä att 
den kan fängas. Tiden att kunna fänga sill dependerar 
alldeles af vind och ström, sä att, dä ostliga vindar, som 
alltid ha utsjö och en ganska stark ström med sig, infalla, 
händer det, att sillen föres utur fjordarne i hafsbandet, dä 
ingen fängst kan göras. Deremot förer vestliga vinden, som 
har strömmen med sig, sillen in i fjordarne, hvarefter sillen 
nalkas stränderna, hvarest notvarp kunna finnas. Tiden att 
fänga sill dependerar ofta af mer eller mindre starka stormar; 
dä de infalla kunna hvarken fiskare eller sillförare handtera 
sig. Och ändtligen dependerar tiden att fänga sill af tidi- 
gare eller senare frost; ty dä den infaller sä stark, att vikar 
och sund tillfrysa, är sillfängsten stoppad, oaktadt all ymnig 
tillgäng af sill i fjordarne och i hafsbandet“. Slutligen mä 
ur doktor P. Dusp’s bekanta, är 1817 utgifna “anteckningar 
om sillfisket i Bohus län“ under förre fiskeperioden med- 
delas följande ord: “Ehuru fisket anstäldes i fjordarne 
äfven under östanvind och jemväl dä det stormade, hände 
dock sädant aldrig, utan att sillen var inkommen uti de 
inre och djupare fjordarne; ty den starkare ström inomskärs 
och det läga vatten, som dessa vindar förorsaka, dä de äro 
flere dagar rädande, hafva alltid ansetts menliga vid fisket, 
i synnerhet dä sillen blifvit upptäckt uti hafsbandet. Dä 
deremot vestliga och särdeles nordvestliga stormar, hvilka 
alltid gifva uppsjö, varit ıihällande nägra dagar och gjort 
lugnare vatten inomskärs, hafva de alltid befordrat sillens 
instötande i fjordarne, när hon hällit sig nära kusten“. En 
