101 
sälfängst. Efter det nämnda fiskerikompani frän och med 
är 1747 idkat sillfiske efter holländska sättet uti nägra Ar, 
upphäfdes dess privilegium är 1752, ı stället för hvilket 
kompaniet erhöll en summa penningar iskadeständ. Derefter 
började flera bolag att med statsunderstöd (premier) egna 
sig ät detta fiske, sä att slutligen 1755 sillfisket vid Shet- 
land idkades af nio svenska fiskefartyg, som nämnda är till- 
sammans fiskat inalles 1916 tunnor sill och hvilka senare 
p& äret under hösten bedrefvo sillfiske i östra Skagerack 
vid bohuskusten *). Detta storfiske upphörde emellertid snart 
nog, enär det var mindre gifvande än fisket i bohuslänska 
skärgärden. Kfter fiskeperiodens slut väcktes äter frägan 
om införande af sillfiske med drifgarn i öppna sjön, och 
medel anslogos dertill af riksdagen; men försöket ledde ej 
till önskadt resultat. Äret 1838 gjordes försök att med 
drifgarn fiska makrill, och under ären 1842—47 uppmun- 
trades detta fiske medels premier. Först sedan efter ameri- 
kanska inbördeskrigets slut bomullen blifvit sä billig, att den 
kunde med förmon användas till förfärdigande af drifgarn, 
samt makrillens pris nödigt stigit, till följd af den ökade 
samfärdseln och den snabba ekonomiska utvecklingen, kunde 
dock makrillfisket med drifgarn under senare hälften af 
1860-talet börja att vinna en allmännare användning. Ar 
1871 började pä bekostnad af sillhandlaren AroN ANDERSON 
i Göteborg fürsök güras, att äfven fänga sill i östra Skage- 
rack bäde inom och utanför bohuslänska skärgärden, ehuru 
utan Onskad framgäng; och dylika försök hafva derefter 
upprepade gänger samt äfven med rikligt understöd af all- 
männa medel egt rum, ja sedan vintren 1880—81 hafva 
t. o. m. ett ringa fätal enskilde fiskare sökt utöfva drifgarns- 
fiske efter sill som näring, fast hittills blott i mycket obe- 
tydlig omfattning och med välej heller fullt tillfredsställande 
utrustning. 
*) Den Swänska Mercurius. Januarius 1756, sid. 451—462. 
