is 
109 
derlagdt *), fast obestridligt torde vara att drifgarnsfisket utan- 
för södra skärgärden bör lemna en stor procent af den 
höstlekande inmatsillen, p& samma sätt som garnfisket under 
senhösten och vintren lemnar en vida större procent af den 
vinterlekande inmatsillen, än fisket med de vanliga stäng- 
och dragvadarna, hvilka lemna en öfvervägande mängd af 
slosill och mellansill. Att drifgarnen, trots det att de sila 
ifrän en del smärre sill, dock ej underläta att fänga vare 
sig slosillen eller mellansillen, derpä& lemnar förra ärets sill- 
fiske vid skotska ostkusten och i synnerhet utanför Caithness 
nog talande bevis**). Förmonen att lemna en större procent 
inmatsill delar drifgarnen dock med sättgarnen och snörp- 
vadarna, och är detta sälunda alls icke nägon fördel ute- 
slutande för drifgarnen ***). Det är emellertid, frän eko- 
nomisk synpunkt sedt, ingalunda gifvet, att just denna sist- 
nämnda förmon bör bestämma näringsutvecklingens riktning; 
ty myckenheten är i fräga om sillen längt mer betydande 
'än beskaffenheten, d& en tunna inmatsill i regeln har vida 
lägre värde än tvä tunnor sill af de s. k. lägre märkena. 
Sillens värde mä för öfrigt icke beräknas efter de pris, som 
med hög sällsynthetspremie stundom betalts för smärre 
mängder, när tillförseln varit ringa. — Ett uti intet hänseende 
berättigadt pästäende är vidare det af prof. F. A. Smitr 
förespeglade hoppet om ett ständigt rikt sillfiske med drif- 
garn utanför bohuskusten i östra Skagerack: ty den ensamt 
*) Jfr Bohuslänsk fiskeritidskrift, 1884, sid. 9S—99. —- Anteckningar 
rörande sillsaltning, sillvrakning och sillhandel, sid. 32—33, 34. — Det är 
ett i bohuslänska skärgärden väl kändt förhällande, att f. ex. krok- eller 
vadfängad makrill är med hänsyn till smaken att föredraga framför i drif- 
garn erhällen makrill, hvilken senare fätt en sämre smak af sitt läng- 
sammare dödssätt. 
**) Jfr Bohuslänsk fiskeritidskrift, 1884, sid. SS—89. 
***) Att sättgarnen, i synnerhet om de äro försedda med stora maskor, 
lemna en mer jemn och “vald“ fängst, än kanske nägot annat redskap, är 
sedan gammalt kändt (Oepman, J, Chorographia bahusiensis, sid. 36) och 
äfven här ofvan framhället. Snörpvaden äter har hos oss genom sina i 
verkligheten rika fängster af inmatsill, tillhörande den vinterlekande sorten, 
lemnat bevis för att denna sistnämnda sillsort förekommer vida ymnigare, 
än man förut hade förestält sig. 
