N 153 
25 Cap. 22 $ Rättegängsbalken förvarade ät den, som 
blitvit ohördan dömd, söka utverka laga ändring ı de vites- 
törbud, som kunde finnas stridande emot den allmänna rät- 
tigheten till fiske i Länets skärgärdar; Af hvilket Nädiga 
Bref Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett vidare 
följa, att 1774 ärs stadga icke gjorde nägon inskränkning i 
den enskiltes verkeliga egande rätt till fiskevatten, hvilket 
ytterligare skulle bekräftas af Kongl. Brefvet den 31 Au- 
gusti 1833, hvaruti anbefalles, att genom enskilta öfverens- 
kommelsers tillvägabringande söka i möjeligaste mätto un- 
danrödja den olägenhet vid storfiskets bedrifvande, som up- 
kommit genom vägrad tillätelse till skaltägt hvar som hälst 
inom skärgärden; I stöd hvaraf Eder Kongl. Maj:ıts Befall- 
ningshafvande ansett egande rätt till fiskevatten i Skärgär- 
den ännu verkeligen kunna förefinnas, ehuru troligt vore, 
att den & de fläste ställen icke vore lagligen grundad, enär 
hvarken endast gammal häfd eller den omständighet, att 
enskiltas egor mötte hafvet, kunde verka till rubbning i 
författningarnes allmänna föreskrift. 
I frägan äter, huru längt ifrän stranden en sädan rätt 
rättvisligen kunde yrkas, ansäg Eder Kongl. Maj:ts Befall- 
ningshafvande bestämmandet bero pä de i laglig ordning till- 
komne dombref, skattläggningshandlingar eller andra ostri- 
diga skäl, som egarne till sädana fiskevatten kunde förevisa; 
Och att om uti dessa handlingar nägot visst afständ frän 
strand, skär, eller holmar icke vore utsatt, de olika lägen 
likväl icke lemnade rum för nägon lika beräkning af fiske- 
rättighetens utsträckning, utan kunde ä ett ställe en land- 
grund fortsättas till betydlig längd utät hafvet, men pä ett 
annat djupare vatten omgifva en holme eller ett skär, hvar- 
fore ock bedömandet, huru längt en sädan rättighet skä- 
ligen m& kunna yrkas, borde fästa sig vid den bevisning, 
som i hvarje särskilt fall kunde förebringas, med iagttagande, 
säsom allmän regel, att fisket. i den män denna eganderätt 
