157 
verkställas i annan ordning, än 87 S af Regerings- 
formen bestämmer. 
| Justitie Rädet STRÄLE afgaf följande särskilte me- 
ning: “Att i Sverige all eganderätt ursprungligen grundar 
sig p& besittnings tagande, torde vara en erkänd sanning, 
som af vära lagar och vär historia vitsordas. Deraf läter 
det äfven förklara sig, huruledes egoblandningar uppkom- 
mit, och huruledes, der begagnandet ej varit oafbrutet, utan 
endast egt rum med länga mellanskof, eller ömsom en, öm- 
som en annan, nyttjat en lägenhet eller utöfvat en rättig- 
het, tvifvelsmäl och tvist efter längre tids förlopp lätteligen 
uppstä, hvilken deraf mä vara rätte egaren eller rättighe- 
tens innehafvare. Nägon ovilkorlig rättighet för strand- 
egarne att begagna fiske, synes ej hafva varit erkänd, ty 
jemväl uti inom landet varande vattendrag finnas fiskerät- 
tigheter, som tillhöra annor person, än den som eger till- 
gränsande strand, troligen oftast härrörande deraf, att fisket 
blifvit begagnadt förr än marken togs i besittning, och bland 
annat finner man sagdt uti Kongl. Resolutionen p& Allmo- 
gens besvär den 25 Majı 1720, 38 punkten: “angäende att 
de som ega land intill nägon elf, sjö, salt eller friskt vat- 
ten, mäge obehindrade fä njuta fiskelägenheten, som intill 
deras strand sig sträcker, sä rättar allmogen sig efter lag 
och förordningar, samt hvars och ens rätt och förmäner, 
dem rättvisan ej tilläter att taga ifrän den, som sädant af 
älder innehaft, och tillägga jordeganden.* Härmed öfver- 
enstämmer säväl allmänna Lagen, som 2 Kapitlet 7 $S och 
3 Kap. 4 $ i Kongl. Stadgan den 14 November 1766; och 
9 8 i 2 Kapitlet af samma stadga tilläter upprensande af 
nya Notvarp & aunans grund. Sedan samhället bildat sig 
och erhällit en större utveckling tycktes det falla af sig 
sjelf, att friheten för den enskilte, att bemäktiga sig och 
sätta sig i besittning af hvad andra icke redan nyttjade, 
borde upphöra, och att det var staten som var egare af 
hvad den enskilte icke redan tillhörde, samt att Staten egde 
