161 
sjön, säsom t. ex. vid Bua i norra Halland, der sillfisket 
visat sig vara i tilltagande, funnits för samma fiske använd- 
bart, utan att medföra de olägenheter, som vadarna. Vis- 
serligen kan med sättgarn icke fängas sä& mycken fisk, som 
med vaden; men deremot medtaga icke garnen sillynglet 
och blifva säledes ej för fisket sä& förödande som vaden. 
Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vaden saknar. 
De kunna nästan öfver allt begagnas, och bottenvegetationen 
skadas ej af dem. Vaden är kostsam att anskaffa och un- 
derhälla samt fordrar betydlig mansstyrka för att kunna 
skötas; garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan hvar 
och en fiskare torde kunna förskaffa sig sädana, och icke 
större, än att han med. obetydlist biträde kan handtera 
desamma. 
Dä det, efter hvad sälunda förekommit, är sannolikt 
‚att det sätt, hvarpä sillfisket idkats i Bohus län, varit mer 
än tillfälliga omständigheter verkande dertill, att den större 
sillen aflägsnat sig frän kusten, synes det ock trolist, att 
ett bättre förhällande med denna näring skall inträda, om 
den bedrifves med mer omtänksamhet och under beräkning 
att i stället för en rikare men sällan inträffande afkastning. 
erhälla en mättlig men säker. Eifter hvad erfarenheten 
ädagalagt, har sillfisket varit mer gifvande efter tvä till tre 
är p& hvarandra följande strängare vintrar, under hvilka är, 
dä sillen ofta söker stränderne, sillynglet under den egent- 
 liga fisketiden eller Februari och Mars mänader varit oät- 
komlist med vadarna och fördenskull fätt oantastadt ökas 
och tillvexa.. Om det ytterligare i nägra är lemnades i 
fred, egde man säledes ej ogrundad förhoppning, att antalet 
at fullmogen sill skulle i bohuslänska skärgärden tilltaga, 
helst det visat sig, att sillen i äldre tider gätt p& hösten 
in i skärgärden. Man har ansett henne dä leka pä grund 
med gräsbotten, men sedan hon af ofvan omförmälda orsa- 
ker efter hand drog sig undan till hafvet, för att följa denna 
naturdrift, har hon sedermera icke infunnit sig förr än fram 
