162 
p& vintern, dä mesta delen hade lekt och dä hon var ma- 
ger, i följd af hvilken omständighet sillfiskets afkastning i 
qvalitet och säledes äfven uti värde i förhällande till qvan- 
titeten betydligen aftagit. 
Den ätgärd, som i första rummet torde böra vidtagas 
för sillfiskets upphjelpande, är alltsä, efterv hvad i underdä- 
nighet anfördt blifvit, de stora sillvadarnes aflysande, sä- 
väl de stor- som finmaskiga, hvilka begge slag i det när- 
maste äro lika förderfliga, hraremot de smä vadarna, särdeles 
i den mon de äro mindre finmaskiga, icke torde vara sä 
skadliga för fisket som de förra. Pä det likväl nägon känn- 
bar förlust icke mätte drabba de fiskeribolag eller enskilde 
idkare af sillfiske, som försett sig med stora vadar, synes 
det vara angeläget, att för redskapens ytterligare begagnande 
utsättes en viss tid af t. ex. tre är, helst en vad gemen- 
ligen ej skall kunna brukas längre än till tre ärs fiske. 
Derjemte anse Rikets Ständer silltiskets bedrifvande med 
‚sättgarn böra uppmuntras frän statens sida genom premiers 
utdelande, hvarvid nägon särskild kostnad icke komme att 
statsverket tillskyndas, s& framt de premier, som af ansla- 
get & sjette hufvudtiteln till fiskerinäringens understöd hit- 
tills stundom blifvit utdelade till befordrande af makrillfisket, 
af hvilket understöd denna näring numer, sedan densamma 
redan befunnits lönande, icke synes vara i behof, i stället 
tillgodokomma dem, som fiska sill med sättgarn. 
En annan omständighet är ej heller af ringa vigt för | 
sillfiskets upphjelpande och skyddande. Det har nemligen 
tillförene antagits säsom en allmän grundsats, att sillen 
borde fä fiskas, ehvar den funnes ymnigochafhvil- 
ken som helst med undantag af fremmande makts 
undersäte*), hvadan 7 $ i 2 kap. af Kgl. Stadgan rörande 
fiskerier i riket af den 14 Nov. 1766 innehäller följande: 
«Uti the skärgärdar, som fiskare oklandradt och efter gam- 

*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1884, sid. 148, första noten. (Ut- 
:gifvarens anmärkning). 
