163 
mal vana ymsom fiskat vid hvarandras land och följt salt- 
sjötisken efter thes dref, förblifver thet ock efter förra van- 
lisgheten; börandes i synnerhet inge svenske undersätare 
stängas ifrän nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i 
Nordsjön, vid hvars stränder thet vara mä.“ — Det torde 
icke kunna bestridas, att ett sädant stadgande mäste locka 
en mängd spekulanter frän aflägsnare orter att under den 
gynsamma perioden för sillfisket i Bohus läns skärgärd dela 
förtjensten med skärgärdsboerne, men äfven härigenom me- 
delbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kan, att 
fremmande fiskare mindre än strandboarne sjelfve verkställa 
fisket med hänsigt att försäkra orten om varaktigheten deraf. 
Nägon inskränkning i de genom berörde stadgande förun- 
nade friheter, s& vidt icke enskild pä häfd eller särskild 
författning grundad rätt derigenom kränkes, synes derför 
vara af behofvet päkallad, för att bereda säväl ett behöfligt 
skydd ät det bohuslänska sillfisket som helgd ät enskilde 
strandegares dispositionsrätt öfver deras fiskevatten äfven för 
berörda fiske, pä sätt som för annat hafsfiske blifvit ge- 
nom 6 $ i 1766 ärs nyss äberopade Stadga, enligt hvad 
här nedan vidare ı underdänighet omförmäles, dem till- 
törsäkradt. 
Slutligen har hos Rikets Ständer förekommit, att ı 
uyssnämnda lagrum meddelas bland annat en sä lydande 
föreskrift: *Saltsjöfisket inomskärs bör för theras enskylte 
egendom anses, som strand och holmar theromkring ega; 
men vid Ööpna hafsstranden, eller ther ingen skärgärd är, 
sasom ock utom skären, fär jord- och strandegaren ej sträcka 
sin enskilta rättighet till fiske och vatten vidare än thess 
landgrund räcker, som vid stranden ligger och therifrän ut- 
löper.* Om nägon förändring ı ofvananförda 7 $:s ordaly- 
delse i den riktning, Rikets Ständer afsett, kommer att ega 
rum, synes tili ffrekommande af tvist om eganderätten tili 
fiskevatten vid sill- och annat fiske äfven i 6 $ böra inflyta 
en närmare bestämmelse om yttre gränsen för strandegares 
12 
