164 
fiskevatten, eller till hvad djup eller ı vissa fall afständ 
frän stranden utät sjön landgrund mä räknas. 
I öfverensstämmelse med ofvan uttryckta äsigter fä 
Rikets Ständer allts& i underdänighet anhälla, det Eders 
Kongl. Maj:t täcktes till upphjelpande af sillfisket i bohus- 
länska skärgärden ıi näder vidtaga sädana ätgärder: 
1:0) att efter skeende undersökning till bestäm- 
mande dels af skilnaden emellan smä& och stora 
sillvadar, dels af storleksmättet för maskorna & de 
smävadar, hvilka säsom mer grofmaskiga anses kunna 
vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af 
grof- och finmaskiga stora vadar samt finmaskiga 
smävadar säsom redskap vid fiske i omförmälda 
skärgärd icke mä vara tillätet längre tid än om- 
kring tre är, sedan päbud derom blifvit utfärdadt; 
2:0) att premier till lämpligt belopp mä tilldelas 
de fiskeribolag eller enskilde fiskare, som idka sill- 
fiske med sättgarn, till hvilka premier nödiga medel 
mähända kunde beredas af det & riksstatens sjette 
hufvudtitel till fiskerinäringens understöd anvisade 
anslagsbelopp, om de till makrillfiskets uppmunt- 
rande hittills utgifna premier besparades; 
3:0) att den genom 2 kap. 7 $ i Kgl. Fiskeri- 
stadgan af den 14 Nov. 1766 alle svenske under- 
säter medgifna rättighet att idka sillfiske & bohus- 
länska kusten inskränkes i s& mätto, att, utan rubb- 
ning af aınans tilläfventyrs egande bättre rätt, 
strandegare mä jemväl för sillfiske ätnjuta 
den enskilda rättighet till “fiske och vatten‘, 
som genom 6 $af berörda Stadga blifvit för 
annat saltsjöfiske honom tillförsäkrad, och 
4:0) att närmare bestämmelser gifves om den 1 
sistnämnda $ omförmälda yttre gränsen för strand- 
egares rättighet till fiske och vatten. 
