178 
i 
icke minst i dessa delar, som den äldre fiskerilagstiftningen 
tarfvade att öfverses och förbättras; men sädant kunde 
icke grundlagsenligt ske i annan ordning än 87 S 
Regeringsformen föreskrifver. Dä emellertid det nu 
förevarande förslaget icke syntes ämnadt för en dylik be- 
handling, utan funnes vara uppgjordt med syftemäl att, 
utan annan förändring afhittills gällande stadgan- 
den, s& vidt de höra till den allmänna lagen, än den af 
Rikets Ständers önskan föranledda närmare be- 
stämningen af hvad med strandegares landgrund 
skall förstäs*), blott innefatta de förändrade föreskrifter 
at ekonomisk natur, som ansetts erforderlige; torde allts& 
fä antagas, att den Högste Domstolen anbefallde gransknin- 
gen ej heller borde ötverskrida gränsen för nyssnämnde syf- 
temäl och att den följaktligen borde inskränka sig till att 
tillse, dels huruvida alla de äldre lagstadganden, hvilka icke 
kunde i administratif väg undergä förändring, blifvit ı för- 
slaget behörigen upptagne, och dels huruvida de deruti 
intagne ekonomiska föreskrifterne blifvit pä& sädant sätt upp- 
fattade och uttryckte, att hinder eller svärighet vid deras 
tillämpning ej mä möta, äfvensom huruvida de, för samma 
föreskrifters öfverträdande, föreslagne ansvarsbestämmelser 
m& kunna anses lämplige. Under sädan förutsättning, före- 
tog Högste Domstolen nu berörde granskning, hvarvid föl- 
jande anmärkningar mot förslaget framstäldes: 
1 $S 2 mom. 
Dä allt fiskevatten inom Rikets omräde, som hvar- 
ken tillhörer nägon menighet eller enskild person, mäste 
anses tillhöra Staten eller Kronan, skulle, i fall man fräu 
det begagnande för hvarje Svensk man, som här äsyftas, 
undantager icke blott menigheters och enskilde personers, 
utan äfven Kronans fiskevatten i de större insjöarne, ingen- 
x) Ir Bohnslänsk Fiskeritidskrift, 1884, sid. 163, 164. 
(Utgifr arens anmärkning). 
