181 
nom samma rätt nästan helt och hället tillintetgjorts, oför- 
ändradt förblifva vid hvad hittills författningsenligt egt rum 
och följaktligen mäst lemnas oklandradt; sä skulle det af 
säväl Rikets Ständer, som Vetenskaps-Akademiens komite- 
rade, äsyftade ändamäl*), att strandeganderätten allestädes 
mä, säsom kraftigaste medlet till fiskerinäringens förkofran, 
i möjligaste mätto skyddas, väsendtligen förfelas. Angelä- 
senheten syntes säledes fordra, att ät det här ifrägavarande 
stadgandet ätergäfves dess ursprungliga betydelse, att en- 
dast afse sillfängsten eller i allmänhet sädane 
slag af hafsfisk, som gä till stränderne i större 
dref eller stimmar, hvilka Ööfverstiga den enskilda 
strandegarens förmäga att ensam uppfänga**), och 
i afseende pä hvilka i allt fall rättigheten att fa följa fisken, 
allt efter som den flyttar sig frän en strand till annan, 
länder strandegarne sjeltve till Ömsesidig fördel. Dock 
torde älven med en sädan begränsning af den fria fiske- 
rätten strandegaren böra bibehällas vid den särskilda för- 
män och den rätt till skadeersättning, hvarom han, vid 
samfäldt fiske i hans enskilda fiskevatten, hittills varit för- 
säkrad, samt ı följd häraf 3 S 2 mom. böra erhälla föl- 
jande lydelse: 
“I de Rikets skärgärdar, der, för fängande af sädan 
hafsfiısk, som gär till stränderna i stora stimmar, de fiskande 
af älder oklandradt fätt följa fisken efter dess dref och 
fiska vid annans strand, bör ock dervid förblifva; skolande 
dock, vid notdrägt för sädant fiske, strandegaren af de 
fiskande njuta ersättning efter mätismanna ord för all skada, 
som & hans egor derigenom uppkommer, äfvensom han är 

*) Jfr Bohuslänsk Fiskeritidskrift, 1884, sid. 163, 164 samt Nya 
handlingar rörande sillfisket i bohuslänska skärgärden, I, Göteborg 1874, 
tillägg, sid. 15— 16. (Utgifvarens anmärkning). 
**) Jfr Projeet till Kongl. Maj:ts allmänne nädige Privilegier och 
Ordning für Rikets Hafs-, Skjär-, Ström- och Insjö-Fiske d. 21 juni 1762, 
$- 8: (Utgifvarens anmärkning.) 
