155 
fiske i hafvet blifvit sagdt ı 1 $, att nägon ätskilnad der- 
emellan svärligen i tillämpningen kunde göras, men, i hän- 
delse nägon skilnad i sjelfva verket vore äsyftad, otvifvel- 
aktigt genom sin obestämdhet vore ledande mera till tvety- 
dighet och deraf härfiytande tvister, än till nytta. Stad- 
sandet stod ocksä, s& vidt det skulle hafva nägon betydelse, 
i strid med det ändamäl, som, efter hvad förut är nämndt, 
med den nya författningen lärer böra sökas, nemligen att, 
sä vidt möjligt vore, undanrödja allt inträng pä strand- 
eganderätten, och borde jemväl ur sädan synpunkt uteslu- 
tas; i hvilken händelse sednare delen af denna $, innefat- 
tande förbud, att efter krokfiske qvarlemna pälar och stakar 
i vattnet, till skada för notdrägt, lämpligen kunde öfver- 
fiyttas till 3 kapitlet. Deremot kunde, i sammanhang med 
föregäende $$, om det för alla Rikets innebyggare fria hafs- 
fisket, här upptagas det stadgande frän de äldre författnin- 
garne, hvilket, efter Högste Domstolens fleste Ledamöters 
omdöme, ej borde i den nya författningen saknas, att utlän- 
dingar äro utestängde frän rättigheten att i sädant hafs- 
fiske deltaga; och ansägo bemälde Ledamöter sig alltsä, ı 
stället för 4 $, böra föreslä en s& lydande: 
“Utlänning vare ej tillätet, att & Rikets kuster idka 
sädant fiske, som, efter hyvad i det föregäende sagdt är, e) 
under strandeganderätten hörer, utan alla Rikets innebyg- 
gare tillkommer.“ 
Justitie-Rädet Auzxanverson var härifrän skiljaktig, 
och lemnade förslaget, i hvad rörer 4 $ utan anmärkning, 
samt deltog ej i Högste Domstolens fleste Ledamöters gjorda 
hemställan om ett stadgande emot utlännings rätt att fiska. 
68. 
Som allmänna kronofisken väl kunde till enskilde 
upplätas, ehuru icke till enskildt begagnande, utan till ge- 
mensamt bruk med andra, som inom häradet eller socknen 
bo och jemväl lof dertill erhällit; hvaremot allt Kronans 
