190 
gen intoges, hemstälde Högste Domstolen, att 20 $ borde 
erhälla följande lydelse: 
“Fiske efter hummer mä ej idkas frän och med den 
1 Juli till och med den 15 September hvarje är; och vare 
under samma tid jemväl förbjudet, att till salu hälla eller 
utbjuda hummer, som säljaren icke kan styrka vara & lof- 
gifven tid fängad.* 
21 8. 
Dä den frän 1766 ärs Fiskeristadga hemtade före- 
skrift, som här förekommer, numera blifvit öfverflödig sedan 
18058 ärs Jagtstadga, dit föreskriften rätteligen körer, icke 
allenast bestämmer rättighet för hvar och en, att öfverallt, 
der särskild skatt för skyttet ej erlägges, fänga och döda 
alla slags skadedjur, utan äfven bland dessa specielt upp- 
räknar bäde skjälar och uttrar, ansäg Högste Domstolen 
denna $ böra uteslutas: 
Deremot och som, enligt förslagets uppställning, 3 ka- 
pitlet vore ämnadt, att upptaga alla nödiga ansedda ordnings- 
föreskrifter, samt 5 kapitlet, att innehälla ansvaret för samma 
töreskrifters öfverträdande, syntes denna uppställuing fordra, 
att det först i 29 S förekommande förbud för skeppare, att 
öfversegla utlagd fiskeredskap, till 3 kapitlet öfverflyttades; 
likasom det ocksä vore nödigt, att här ı särskildt stad- 
gande upptaga den föreskrift, som igenfunnes i de äldre för- 
fattningarne, och pä hvilken man i desse lagt mycken vigt, 
att sten eller ballast ej mä frän fartyg utkastas ı vattnet 
ä& sädane ställen, der notdrägt plägar idkas, helst ett sädant 
sätt, att förorsaka skada & fiskevatten, icke nog tydligt 
kunde anses inbegripet under det allmänna förbud mot 
fiskevattens uppgrundning eller dämning, som i 16 S omtalas. 
P& grund häraf och med anledning derjemte af hvad vid 
4 $ blifvit anmärkt, hemstälde alltsa& Högste Domstolen, att 
i 3 kapitlet mätte näst efter 18 $ intagas tvä nya $S sä 
lydande: 
