sh 
Sıha). 
“Skeppare eller den, som fartyg förer, vare pligtig 
att noga tillse, det han ej utan nödtväng öfverseglar fiske- 
redskap, som med vettar eller flytspän försedd är, sä att 
den skönjas kan, och ej i vanlig segelled finnes utlagd. 
5 
“«] samfäldt fiskevatten m& man ej, efter slutadt fiske, 
i vattnet eller invid stränderna qvarlemna pälar, stakar, 
stockar, eller annat, som ej till ständigt verk hörer, der 
fisket för annan derigenom hindras kan. Ej heller mä man 
& ställen, som för notdrägt nyttjas, frän fartyg utkasta sten 
eller annan ballast, till skada för notvarpen.* 
Och skulle härefter 11 $ i förslaget lämpligen kunna 
intagas, sä& att den finge sin plats näst framför 19 $. 
23 8. 
Framför ordet “fiskvaror“ ansäg Högste Domstolen 
böra tilläggas “saltade“ för att icke göra det här förekom- 
mande förbudet mot tallkärls begagnande vidsträcktare, än 
det hittills varit och behofvet syntes päkalla. 
25 $, 2 mom. 
Om, säsom 40 $ föranledde, afsigten vore, att förbudet 
mot fiskafskrädens utkastande i tränga vikar och sund skulle 
vinna tillämpning icke blott pä idkare af trankokning, utan 
p& hvar och en, som befattar sig med fiskvarors bered- 
ning, borde detta tydligare utmärkas, än här skett. S& vidt 
de fiskande sjelfve angär, vore dock öfverflödigt, att i för- 
fattningen intaga ett slikt forbud, enär det lämpligare kunde 
blifva föoremäl för de särskilda öfverenskommelser eller för- 
ordnanden, som i 19 $ omtalas. Deremot ansäg Högste 
Domstolen det böra gälla sä väl sillsalterier, som tranko- 
kerier; men dä föreskriften sälunda skulle fä afseende en- 
dast pä& de större samlingar af fiskafskräden, som vid dy- 
lika inrättningar ständigt hopa sig, syntes förbudet icke 
