192 
böra inskränkas till blott tränga vikar och sund, hvilket 
dessutom innefattade ett nog obestämdt begrepp, utan göras 
lika ovilkorligt, som det hittills varit. P& grund häraf, hem- 
stälde alltsä Högste Domstolen, att 25 $ 2 mom. mä er- 
hälla sädan lydelse: 
“Vid sillsalteri och trankokeri skall noga tillsyn hällas, 
att afskräde af fisken icke i fiskevatten utkastas; och skall 
derjemte vid trankokeri allt tran-grums sä samlas, att det 
ej i vattnet utflyter.“ 
26 8. 
Säsom undantag frän hvad i allmänhet om mälkärls 
beskaffenhet och rymd finnes stadgadt, gälde för närva- 
rande, i afseende p& fiskevarors försäljning, dels enligt Com- 
merce Üollegii kungörelse den 9 November 1786, att mä- 
taretunnan för färsk sill, hvartill äfven fär begagnas krönt 
s& kallad sillkärra, eller laka, skall innehälla SO kannor, 
och dels, enligt samma Collegii kungörelse den 10 April 
1843, att för insaltning och försäljning af sill fär under 
vissa vilkor nyttjas jemväl tunnor af Norskt tunnmäl, ehuru 
desse äro nägot mindre, än den vanliga Svenska tunnan 
om 48 kannor. Sä vida meningen ej vore, att nu upphäfva 
dessa undantag och göra de hittills brukade mälkärlen för 
si väl färsk som insaltad sill p& en gäng obrukbara, an- 
sägo Högste Domstolens fleste Ledamöter det alltsä blitva 
nödvändigt att, jemte den hänvisning denna $ lemnade till 
hvad i allmänhet är stadgadt, jemväl hänvisa till Com- 
merce Collegii nyssnämnda kungörelser, medelst ett s& 
lydande tillägg: 
°Kommande dock, i afseende pä& mätaretunnan för 
färsk sill, äfvensom hvad angär rättigheten att för insaltad 
sill begagna tunnor af Norskt tunnmäl, fortfarande att tjena 
till efterrättelse Commerce Collegii p& Wär befallning, utfär- 
dade kungörelser af den 9 November 1786 och den 10 
April 1843.° 
