193 
Skulle äter afsigten vara, att aflysa de hittills tillätna 
särskilda mälkärlen för sill, syntes sädant böra uttryckligen 
nämnas och viss tid för verkställigheten derjemte bestämmas. 
Justitie-Rädet AuexAnperson fann ej annan anmärk- 
ning emot förslaget i denna del förekomma, än att, till 
vinnande af ökad tydlighet, det möjligen borde, efter orden 
“; allmänhet“, tilläggas: “eller för fiskvaror särskildt“. 
5 Cap. 
Högste Domstolens fleste Ledamöter förenade sig om 
töljande utlätande: S& vidt i detta kap. ansvaret bestäm- 
mes för ololigt fiskande i annans fiskevatten och för kungs- 
ädras eller farleds olagliıga stängande, hörde stadgandene, 
efter hvad förut blıfvit anmärkt, till den allmänna Criminal- 
lagstiftningen och kunde icke i den ordning, hvarom nu är 
fräga, blifva föremäl för nägon väsentlig rubbning; men att, 
i allt hvad till denna del af ämnet hörer, ensamt hänvisa 
till allmänna lagen lät sig likväl icke göra, i anseende der- 
till, att, hyad 1734 ärs Lag härom innehäller, redan, genom 
1766 ärs Fiskeristadga, undergätt ätskilliga förändringar, 
som för lagens fullständighet eller förtydligande varit at 
behofvet päkallade och hvilka säledes icke utan skada skulle 
kunna ur den nya författningen äter uteslutas. Deremot 
syntes man, i afseende pä sjelfva ansvarspäföljden eller bö- 
tesbeloppet för sä väl olofligt fiskande som kungsädras stän- 
gande, destoheldre kunna stanna vid en blott hänvisning 
till allmänna lagen, som nägon särdeles rubbning i nu gäl- 
lande bestämmelser derigenom icke skedde, men den fördel 
vunnes, att, i händelse Konung och Ständer framdeles 
skulle gemensamt besluta andra och efter tidens kraf mera 
lämpade straffbestämmelser i hithörande ämnen, en sädan 
ändring i allmänna lagen icke skulle behöfva föranleda 
nägon förändring af den nu ifrägavarande särskilda författ- 
ningen. 
