207 
Vm sela weidar *). 
!xv. Nv hittir maör net i latrom sinum oc s&lı. pa a 
hann s®l oc net par til er eigande loeysir vtt med landname. 
Nu ma maör skiota s&l af skipi er hann reer retleidis huart 
sem hann er a flote eda a lande. nema saelr liggi a latri 
pui er stilli er till laöit. pa skal sa hafa b&de sal oc 
landnam er stilli attee Nu ef maör skytr s#l af lande oc 
er eigi stilli til ladit. pa skal sa hafa sel er latr a. en ef 
stilli er til laöit pa a hann bade sel oc landnam. Nu 
lystr maör s&]l oc finna hann aörir menn. pa a sa halfan 
s&l er laust en halfan sa er finnr. oc sa skutil sinn er skaut 
ef skutill fylgir. Nu hittir maör sl eda nisu eda adra fiska 
vttan hual firir ofan marens backa **) och foerir eiganda. hafe 
af priöiung vttan garöz en fiordung innan gardz. en iord 
eignizt .jj. luti vttan gardz en .ijj. luti innan gardz. En ef 
hann foerir brott. pa fere aptr och leggi a landnam. 

*) Jfr Gulatingslagen, 91, 95; Frostatingslagen, XIV, 11; Bjarkö- 
rätten, 146. 
**) Uti de flesta handskrifterna frän Borgartingslagens omräde stär 
“marbakka* i stället för *marens backa“. Med *marbacke* menas egent- 
ligen den branta sluttning, hvarmed landgrundet i regeln stupar mot djupet 
(jfr Dann, W. S., Norges Landnzringsret. Christiania 1882, sid. 231), 
och *ofvan marbacken“ betyder sälunda synbarligen detsamma som *ä land- 
grundet“. (Utgifvarens anmärkning). 

