212 
ejer, all den sild, som anden!) forde i land, som afftog sild 
vlowlig. 
Riffuer eller skier mand andens garn met vilie, oc 
tager sild aff: da bode garnespilde, oc silden met, oc der 
til fuld ret den som garnit tilhorde efiter laugdomme, oc 
konningen en marck solft. 
Om mand giör anden forfang paa vaad dret, eller anden fiskit, 
cap. XLVIII2). 
Ingen maa giore anden [forhindring paa hans fiskegarn 3). 
Den som forst kaster sit garn vd, skal haffue forst dr&tte- 
rum: ellers fisker den hannem til beste, som giorde hannem 
forkast. 
Bliffuer det ingen aft dennem til gaffns: da bode den 
skipper den anden giorde forkast, den anden rs#t*) effter 
laugdomme, oc huer hans baadsmend en ore solff til den 
andens baadsmend. 
End kaster de baade vd til lige: da beholder huer 
som hand faar: vden den ene kaster oftuer den andens 
'garn: Men skeer det anderledis: da fiske til halffnit ihuor 
megit de faar. [End kaster nogen lang vaad vd: da maa 
der kaste smaa garn inden for huem der vil, saa lenge det 
store begynder at komme til landit®), oc tage icke sild for 
aff garnit. Ere de icke for afluijste: da bierge sig huer efiter 
sin fortieniste oc roers selskab, dog saa, at de [giore huer 
andre fuld hielp ®%). End ere de fra vijste, oc oser sild lenger: 
da horer all silden den til kastit til horde. End om de 
lade sig saa megit, at de kand [ingen hielp giore”), forend 
landtowet kommer i landit: saa horer silden hannem til 
Sr. ul. tılsorn. 
2) Kilden M. L. VII. 51, jfr Car. V. N. L. 5—11—20, 21 og 23 
®) M. L. brigdhverp (5: Forkast). 
#) M. L. Avindsbod. 
5) [M. L.: *Ef menn kasta lognum til silldhar, thä mä hverr leggja _ 
undir kafla er vil, thar til er kringar koma & land“, 
6) M. L.: *veiti hinum fulla bjorg“ (var. varp) d. e. ikke ligge de: 
Andre ivejen. 
”) M. L.: *enga bjorg veita® o: ikke komme afvejen. 

