398 
varan kallas “scotch reds“ och betalas alltid med lägre 
pris än high drieds och reds, som äro beredda af torrsal- 
tad sill. 
Förut använde man som rökningsmaterial halm, hvil- 
ken gaf sillen en vacker glans, men dä densamma derjemte 
förlänade sillen en obehaglig arom, blef den ock öfvergifven 
af nutidens rökare och begagnas pä& sin höjd blott till att 
tända bälen med. 
Ljusrökad “redherring“ finner i synnerhet afsättning 
uti fabriksstäderna och vestra England, den mörkrökade, 
“hamcured reds“ och “blackherring“ deremot mest uti Lon- 
don och kolonierna. Denna sistnämnda vara är ovanligt 
mörk, nästan svartbrun. Vanlıg brunrökad sill gär hufvud- 
sakligen till Italien. Nedfallen och hufvudlös sill, hvilken 
rökas pä samma slags käppar, som användas för rökningen 
af kippers, gär ı handeln under namn af “red tenters“ och 
“plucks“. 
Reds faktureras under märkena: 
best selected reds per keg (80—100 st.) 
d:o „is. box 
second quality reds „ dio 
d:o „ half-barrel (180 —200 st.) 
red tenters & plucks „ d:o 
Den för Italien bestämda sillen packas i regeln uti 
furutunnor, som rymma frän 500—550 stycken. Tunnorna 
(“the barrels“) äro 66 centimeter höga och 40 centimeter 
i diameter. Halftunnan (“the half-barrel“), hvilken ocksä 
begagnas säsom emballage vid försändning till Italien, rym- 
mer frän 180—200 sillar och har en höjd af 40 och eu 
diameter af 30 centimeter. Afsändningen till Medelhafvet 
sker ötver Liverpool och derifrän med snabbgäende fartyg 
till Medelhafvet, hvarest de vigtigaste marknaderna äro Genua, 
Livorno, Neapel, Palermo, Messina, Catania, Bari, Ancona, 
Fiume, Venedig, Triest samt Smyrna, Syra och Constanti- 
nopel. Kaggen (“the keg“), hvilken användes för inländska 
