312 
Redan den 23 november 1883 hade herr M. Ruen- 
son säsom ledamot af Föreningens interimsstyrelse till ett 
möte & börsen i Göteborg sammankallat för fiskerinäringen 
intresserade personer i denna stad för bildandet af en 
kretsafdelning af Föreningen. De tillstädeskomne utsägo 
for ändamälet en interimsstyrelse, bestäende af herrar 
J. ELLERHUSEN, P. A. HaGBERG, J. JoHAansson (firma Jo- 
HANSSON & CARLANDER), Tu. Prass och M. RuBENson med 
herrar A. Macnus och T. SımmingsköLn säsom supplean- 
ter, och utkorades bland desse styrelseledamöter den 30 
samma mänad herr M. Rußenson till ordförande och herr 
J. Jomansson till skattmästare. Herr C. W. Marm erhöll 
uppdrag att tjenstgöra säsom sekreterare. Denna interims- 
styrelse utfärdade kort derefter följande i Göteborgs Han- 
dels- och Sjöfarts-Tidning för den 20 december införda 
inbjudan. 
“Da hvarje nyttigt och godt företag i Göteborg alltid har att pä- 
räkna välvilligt understöd och uppmuntran, finnes icke tvifvel om att en 
förening med sädant syftemäl som den, hvartill undertecknade härmed ta- 
git sig friheten inbjuda, ocksa der skall finna en tacksam jordmon. Till 
de näringar. som äro särskildt utmärkande för Bohus län, är jemförelsevis 
ingen af den betydelse som fisket. Och detta varder ännu mera fallet, dä 
vinu, om ej alla tecken svika, stä framför en ny period för ett stundande 
sillfiske. Hvad detta har att betyda, derom vitna historiens blad, som tälja 
om, huru under svunna tider och särskildt vid medlet af näst föregäende 
arhundrade skärgärdsbefolkningen lefde in uti en glansperiod af vidgad af- 
färsverksamhet med ökad välmäga, men de visa ock huru hastigt denna 
välmäga försvann, dä efter ett halft sekels förlopp inkomstkällan började ut- 
sina för att till slut alldeles upphöra. Skärgärdens lyckliga dagar hade 
varit, armod och elände trädde in, der förr lycka och trefnad rädde. Sil- 
len var borta, men fisket hade mycket annat att bjuda, som rätt skött gaf, 
om ej sa stora inkomster som sillfängsterna, dock tillräckligt att föda sin 
man. Hafvets arbetare tillkämpade sig & nyo en nägorlunda tryggad till- 
varo. Saväl frän statsmakterna som frän länsstyrelsen egnades fisket till- 
börlig omvärdnad. Hushällningssällskapet lemnade frikostiga anslag och 
vetenskapens män kommo näringen till hjelp för utredande af mänga svär- 
lösta frägor. För fiskarenas ekonomiska förhällanden drog man ock försorg 
pa sädant sätt att försäkringsbolag bildades, hvarigenom de kunde trygga 
sig mot de förluster af egendom, hvarför de som oftast äro utsatte.* 
