EEN enken 
luskerne, der leve mellem 0 og c. 100 Favne. — P. Fischer 
har i sin i 1887 udkomne ,Manuel de Conchyliologie" pg. 
141 udtalt om Grand-Bretagne: ,Quant aux coquilles marines 
on ne peut citer, contrairement å Popinion de Forbes, aucune 
espéce absolument particuliére. Il est donc probable que 
cette province manque de caractéres zoologiques et qu'elle 
doit étre considerée comme une dépendance de la faune 
boréale.” Denne sidste, der (se pg. 137); særlig skulde karak- 
teriseres af nogle ved Norges Vestkyst fundne Arter, er imid- 
lertid ogsaa slet begrundet; thi, naar der fra hans her givne 
Liste, drages Dybvandsarterne og de, han fejlagtig opfører 
som karakteristiske, bliver der ikke mange tilbage, og de ere 
endda meget sjældne og tvivlsomme. — Gaar man der- 
imod til Middelhavet og de arktiske Have, altsaa 
umiddelbart nord og syd for det omtalte Omraade, 
saa vil man der let finde særegne Arter og Slægter 
stort Antal. 
Det ser ved første Øjekast mærkeligt ud. at der paa 
den lange Strækning fra Nordkap til Kanalen ingen eller 
saa godt som ingen særegne Arter findes, og det Spørgs- 
maal paatrænger sig uvilkaarlig: Hvad er Grunden til, 
at nogle Egne (f. Ex. de arktiske Have og Middelhavet) 
have mange, andre, (saasom Norges Vestkyst og Eng- 
land) faa eller ingen særegne Arter? — Spørgsmaalet 
kan stilles lidt anderledes, naar man deler detito: I: Hvor- 
for have nogle Arter en ,snæver"', andreen ,videre" 
Udbredning, og II: Hvorfor samle de med ,snæver" 
Udbredning sig paa bestemte Steder? — Det første 
Spørgsmaal er aabenbart af ren fysiologisk Natur; thi der er 
vel ingen, der tvivler om, at det er de forskjellige Arters 
større eller mindre ,Udholdenhed", der sætter dem i Stand 
