UN ASER 
kommende, ere stærkt dominerende ved Kiel og i Østersøen. 
Det karakteristiske for Kiels og Østersøens Molluskfauua er 
saaledes ikke alene det, at de ,nordlige" Arter dér spille en 
større Rolle end i Kattegat, men nok saa meget, at det er 
Arterne med ,vid"f Udbredning, der dominere; havde Østersøen 
haft en større Saltholdighed, vilde Forholdet sikkert have 
været anderledes, og man vilde da ogsaa blandt Molluskerne 
have haft mange Sidestykker til Idothea entomons Fore- 
komst; arktiske Mollusker kunne imidlertid ikke undvære 
Saltholdigheden saaledes som dette Dyr, og skulle de 
derfor alligevel leve i Nærheden af Østersøens kolde Dyb- 
der, maa man nærmest vente at finde dem i dens mest salt- 
holdige Egne, der dog have en forholdsvis lav Temperatur, 
nemlig i dens vestlige Dele og maaske i Bælterne, hvor, som 
nys nævnt, den boreale Del af Faunaen har Overvægten. 
Men, selv om der nu fandtes arktiske ,Resterf blandt 
vore Mollusker, hvorledes skulde man da kjende dem, hvor- 
ledes skulde man kunne vise, at de egentlig ikke mere 
høre hjemme hos os? 
Jeg mener at kunne besvare Spørgsmaalet ganske i Al- 
mindelighed for Havmolluskernes Vedkommende paa følgende 
Maade: Naar en Gruppe af Individer lever paa et ved sine 
fysiske Forhold fra Omegnen afvigende, mere eller mindre be- 
grænset Omraade og saa langt fjærnet fra Artens øvrige 
Individer, at de ere afsondrede fra hverandre, maa denne 
Gruppe siges at leve i et for Arten ,fremmed" Hjem. 
Fænomenet vækker Forundring og fordrer en Forklaring, da 
det jo forudsættes, at alle Artens Individer en Gang vare nær 
samlede. — Det er Forbes, der først har fremdraget Betyd- 
ningen af saadanne locale Faunaer, men hans Redegjørelse 
for Detaillerne synes ikke at være fuldt tilfredsstillende. Han 
