"YR VESESEE VISION: PP SS EUR TEST ET FIRAS SETS IE SR SS EV REEVES OSP EP FEET prev 
TATFNSIRESPEE SITE SSE 
SYCTFESEURERPECE ERE SERESENF ISA 
< 
FISEN FET Sn 
SITTER == SSSEY TLA 
VS Sr SFSR ERE TS ATERN PES JÄRN DIR Sa Ur GA 0 SYEED 
: 
Den jemförelsevis största delen af Prof. W:s anförande an- 
går, såsom han sjelf benämner det, ”Mag. Fries” förhållande 
till Professor Nylander”. — Jag anser mig ej begå någon 
oartighet, då jag vågar framkasta den förmodan, att för fler- 
talet af Filosofiska Fakultetens ledamöter detta namn hittills 
varit obekant, hvarföre utan tvifvel mer än en kunnat fråga: 
”hvem är Professor Nylander?” Svaret lemnas af Prof. W., 
i det han förklarar honom vara ”en af de största nu lefvande 
lichenologerna, Professor i Botanik vid Universitetet i Hel- 
singfors”, ”en författare, som står så högt öfver Mag. Fries”, 
att han ”kan anses upphöjd öfver dennes såväl beröm som ta- 
del”. — Och på grund häraf anmärkes genast i början såsom ett 
af mig begånget fel, att jag mot honom tillåtit mig ”anmärk- 
ningar, att icke säga klander”, och på ett annat ställe förkla- 
rar Prof. W., att jag borde mot Prof. N. gått till väga med 
”undfallenhet”, hvarmed väl menas, att jag borde utan oppo- 
sition hafva antagit dennes yttrade satser. Allt detta vittnar 
naturligtvis om N:s upphöjda KR stor var Linné, 
-stor Berzelius, men aldrig har jag dock hört påstås, att 
niska, så till vida äro höjda öfver enhvars beröm eller tadel, 
som hvarje persons egentliga värde beror ej på andras onidö- 
men, utan på det, som han velat, tänkt och uträttat, — men 
detta hindrar dock ej, att man eger rättighet att berömande 
eller ogillande yttra sin subjektiva åsigt om andra, och i denna 
mening är väl ingen dödlig så hög, att han är ”höjd öfver 
andras beröm och tadel”. Så har utan tvifvel äfven Prof. 
W. tänkt, då han med så stort beröm talar om Prof. N. (ty 
med all aktning för Prof. W:s väl bekanta lärdom för öfrigt, 
tror jag mig ej fela, då jag anser honom i liehenologiska kun- - 
skaper vara Prof. N. betydligt underlägsen); så tänker han väl 
äfven, då han såsom en förtjenst för Doc. Zetterstedts 
AE omtalar dess ”angenäma ton”, hvarmed utan t 
I afses de ofta upprepade loforden öfver den utmärkte 
Jeger Schimper, hvilken Prof. W. vu ej vill eller vågar 
