17 
menskligt arbete, med mindre goda och felaktiga), genom vid- 
sträckt beläsenhet och mångårig erfarenhet intager en ej ovig- 
tig plats bland nutidens lichenologer? Svaret på denna fråga 
är ej svårt att finna; det är redan uttaladt i flera ofvan an- 
förda yttranden, och speciellt är det hans benägenhet att 
upphäfva sig till dictator i sin vetenskap och hans bemödan- 
den "att på hvarje upptänkligt sätt nedgöra den, som ej obe- 
tingadt vill underkasta sig hans jernspira. Det oftast använda 
medlet är ett häftigt, bittert och högljudt språk, hvarmed 
han söker öfverrösta eller nedgöra sina vetenskapliga motstån- 
dare; ett förfarande, som föga harmonierar med hans egna 
flera gånger upprepade yttrande: ”monui, decenter et equo 
animo faciendas observationes criticas nihilque esse stupidius 
quam res personales ambitiosasve scientie immiscere velle”. 
Jag tager mig friheten att här anföra några af de tillmälen, 
hvarmed han direkt eller mera indirekt sökt att tillintetgöra 
mig och mina skrifter; vi finna deribland t. ex. följande: ”sermo 
”euique sara mente predito fr ”pro pe re virium ng 
clamare tentat Magister Upsaliensis”, ”doctrina talis ad nihil 
aliud spectat quam ad tyrannidem auctoritatis arbitrarie coe- 
c&que in scientia”, ”ire nove et vox alta”, ”interpretatio 
omnino manca vel erronea”, ”eonstat nullos esse surdiores 
quam qui audire nolunt”, vannreet ma juvenilis”, ”ob- 
servationes, que precipue contumeliis vel irarum sestu vel ex- 
clamationibus vacuis constant et que ler tantum sen- 
tentiis puerilibus”, ”vanitas maxima auctoris errantis”, ”subti- 
litates van& et judicia subjectiva”, ”verba aut inania aut pro 
alia parte erroribus pregnantia”, ”impudentia qualis nonnisi in 
