29 
git. kännedom om de vexlade skrifterna, kan afgöra, huruvida 
detta kan anses liktydigt med att jag ”blifvit skyldig det sista 
svaret” i den bemärkelse, som detta uttryck vanligen tages; 
han vet äfven, att Prof. N. var den, som hade sista ordet 
derigenom, att jag (Flora 1858 n. 32), efter besvarande af 
alla hans anmärkningar, med anledning af hätskheten och per- 
sonligheten i hans angrepp förklarade mig ej vidare vilja in- 
låta mig i skriftvexling med honom. Att jag nu ansett mig 
nödsakad att frångå denna föresats, härleder sig från råd af 
flera personer, hvilkas omdöme jag sätter högre än mitt eget. 
— Det torde emellertid böra påpekas, att då Prof. W. för- 
klarat, ”att Mag. Fries måhända med minne af en förgån- 
gen vetenskaplig strid sökt sak med Prof. Nylander”, så 
erkänner han sjelf, om jag ej misstager mig, att jag ingalunda 
fruktar att ”blifva svaret skyldig”. 
Vidare yttrar Prof. W. på mer än ett ställe, ”att Mag. 
Fries icke sätter Prof. Nylander så lågt, som han vill låta 
påskina”, att ”Mag. Fries synes mig, om ock indirecte, hafva 
medgifvit dess Olet; braendereka systemets) vigt och betydelse 
inom vetenskapen s. Vv. Det torde måhända vara öfver- 
flödigt att påminna Bo jag ingalunda, såsom Prof. W. vill 
framställa saken, förnekat Prof. N:s förtjenster och att äfven 
han spelat och spelar en ej origtig rol inom lichenologiens ut- 
vecklings-historia. Flera af hans observationer kan jag ej an- 
nat än gilla, och min disputation visar på mer än ett ställe, 
jag med beröm anför hans observationer, dels att jag, 
fullt förlitande mig på rigtigheten af desamma, deraf dragit 
konklusioner och begagnat dem vid genus- diagnoserna, dervid 
alltid samvetsgrannt angifvande källan. Detta hindrar dock 
ej, att han kan hafva begått fel, och en del deraf (ty jag 
skulle ännu kunna anföra åtminstone lika många) har jag un- 
t närmare granskning, emedan de stodo i samman- 
hang med mitt föresatta ämne, på samma sätt, som förhål- 
landet varit med åtskilliga andra författares åsigter och upp- 
gifter. I ett arbete af så kritisk syftning, som min disputa- 
tion, och skrifvet under en tid, då de mest olikartade menin- 
gar kämpa mot hvarandra, är det ej möjligt att undgå att 
