40 
PRESS ös 
lyckats i mitt försök till denna lösning, visar det sig natur- 
ligtvis, att densamma ej varit mig alltför svår; har jag åter 
misslyckats — och detta synes vara Prof. W:s åsigt —, så 
följer deraf motsatsen. Menas åter med ordet svår detsamma 
som mödosam, besvärlig, så tviflar jag, att Prof. W. eger 
några grunder, efter hvilka han ens gissningsvis kan fälla ett 
omdöme. — Deremot vågar jag påstå, att det ”bellum omnium 
omnes”, hvarför han yttrar en sådan fruktan, väl lättast 
källa uppstå, om alla följde Prof W:s sätt att gå till väga 
vid vetenskapliga kritikers författande. | 
[0] ärmed slutar jag denna granskning, som, mot min 
vilja, vuxit till ett ej obetydligt omfång. Till min ursägt torde 
få tjena min önskan att fullkomligt rentvå mig från de be- 
skyllningar, som blifvit mot mig utan grund framkastade, ty 
om än det står enhvar fritt att om min förmåga och skick- 
lighet såsom författare och lärare hysa hvilka tankar han be- 
hagar, kan jag ej annat än på det bestämdaste afvisa hver 
försök att fästa en flick på min heder och ära. 
lar, 
I". 
I såväl femte som sjette häftena af Sällskapets Notiser 
finnas åtskilliga angrepp mot mig och mina skrifter, hvilka ega 
Prof. N. till författare. Då dessa äro på latinska språket för- 
fattade, kunde man visserligen vänta, att de af mig skulle på 
samma språk besvaras, men då jag funnit, att Prof. N. mäån- 
gen gång ej förstått hvad jag på nämnda språk skrifvit, och 
då det äfven, upprigtigt taladt, ej sällan varit mig omöjli ES 
att fullt fatta hvad han menat !), så torde det ursägtas mig; 
att jag här begagnar vårt gemensamma modersmål. 
1) Hit måste jag räkna sådana mike: som t. ex. ”Elementum 
nebulosum  principiorum modo Friesiano verba prolixe diffundenti 
maxime indubitanter est commodum, at parum practicum” (Flora 
1861 p. 530); ”oui effato (urbanitate schol& Friesian:e —— | 
