31 



nas näring af multnade löf, men både beskaffenheten i;f deras mun- 

 delar och direkta oljservationer ådalägga, att de angripa och förtära 

 lefvande djur, t. ex. andra snäckor och regnmaskar. Skalet hos 

 Vitrwa betäcker sällan fullständigt djuret och författarue äro icke 

 eniga derom, huruvida detta slägtes arter (isynnerhet V. jyeJl.) ega 

 förmågan att fullkomligt dölja sig i detsamma eller icke. Moquin- 

 Tandon delar de sex franska arterna i två grupper, Hyalina och 

 Helicolimax, den förra kai-akteriserad deraf, att djuret icke fullstän- 

 digt kan rymmas i skalet och icke bildar före vintren något epi- 

 phragma, den sednare deraf, att djuret kan helt och hållet draga 

 sig in i sitt skal och innesluta sig der medelst en hinnaktig epi- 

 phragma. Till den sednare förer han vår V. peUucida. Lovell 

 Reeve åter anför efter Mr Berkeley, att denna art aldrig har denna 

 förmåga, hvilken äfven äldre franska författare frånkäinia den. För 

 min del hivc jag funnit, att tillfölje af djurets liknöjdhet för yttre 

 lieröring och känslolöshet för köld, man svårligen kan förmå det 

 att sammandraga sig tillräckligt och sällan finner det alldeles täckt 

 af skalet, men att detta sednare alltid är fallet, om djuret är utsatt 

 för stark köld eller stark torka. — Till detta slägte räknas 104 

 arter af L. Pfeiffee (Monogr. Heliceorum Vol. V, IBBS), men åt- 

 skilliga af dessa synas vara byggda på alltför lösa grunder. De 

 flesta tillhöra östra hemisfei-en: inom Europa K) arter, på Asiens 

 fastland 20 sp., på Asiens öar 27 sp., på Afrikas kontinent 13 sp., 

 på Afrikas öar 9 sp., i Australien 19 sp., i Nordamerika 3 arter, 

 i nya verldens varma delar ingen, hvaremot i Mexiko och Brasilien 

 uppträder ett mycket närstående slägte, SmpulojJsis (18 arter) med 

 lika tunt och membranöst, men mera uppblåst och oftast starkt rib- 

 badt eller fåradt skal. I några delar af Tyskland, Schweitz, norra 

 Italien, Sicilien och Syrien finnes ett slägte Daudebardia (10 spe- 

 cies), som står i samma förhållande till Testacell a, som Vitrlna 

 till Limax. Det har ingen sköld och lungsäcken befinner sig på 

 l)akre delen af kroppen, betäckt med ett litet, spiralvridet, Vitrina- 

 likt skal. På ön Portorico lefva tre arter af ett slägte, Gaotis 

 (Shuttlew. 1854), som liknar Parmacella till skalets läge och 

 funktioner och Vitrina till dess beskaffenhet och form samt i an- 

 seende till manteln. Skalet har en bredd af 12 — 19 mm. De 

 Europeiska arterna af Vitrina tillhöra isynnerhet verldsdelens mel- 

 lersta bergstrakter, i hvilka de stiga ganska högt, ända till 7 — 8000' 

 öfver hafvet; blott en eller två arter äro hemma i norra Europa. 



