33 



(1864) p. 12. Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 30; Coll. Typ. Moll. 

 Su. (1868) n:o 11; Synopsis critica moll. (1870) p. 



Djuret ofvan svart eller violett, yngre rödaktigt grått, med 

 mörkare mantel, hufvud och trefvare. 



Skalet ofvan- konvext, under plattadt, med rundadt äggformig 

 omkrets, mycket tunt och bräckligt, genomskinligt, starkt glänsande, 

 glasklart, hvitt eller ljust hafsgrönt, ytterst fint och tätt försedt med 

 spiralstrimmor och tydligare men ojemn tvärstriering ; vinäningarne 

 3 — 3^/2, svagt konvexa, hastigt tilltagande, så att den ytterste är 

 mycket stor (mer än ^/3 af hela skalet); spiran liten, föga fram- 

 stående ; sömmen liksom krusad eller veckad (crenulerad) derigenom 

 att skalet är försedt med tätt stående och djupa tvärstreck emellan 

 sömmen och en med denna parallelt gående linea ; mynningen myc- 

 ket stor, sned, rundadt oval, föga bredare än hög, genom en liten 

 del af näst sista vindningen vid basen måiiformigt urringad ; mun- 

 sömmen enkel, hvass, vid öfi^a kanten utdi-agen, spindelkanten båg- 

 formigt böjd. 



— dUlivyni Jkffr.: testa globoso-depressa, anfractu ultimo con- 

 vexo et spira obovata (skalet klotformigt-nedtryckt, ytterste vind- 

 ningen starkt konvex, spiran omvändt-äggrund). 



— minor: testa multo minor, depressa, tenerrima, hyalina, 

 anfr. 3 , apertura rotundata (skalet mycket mindre än hos a , 

 nedtryckt, ytterst tunt och genomskinligt, vindn. 3, mynningen 

 rundad). 



Förekoniiiier under stenar, gamla bräder, fuktig mossa, mult- 

 nande blad o. s. v. i skogar och trädgårdar (i dessa sednare gerna 

 i gamla ris- och affallshögar), på fuktiga och skuggiga ställen, all- 

 tid flera tillsamman. Finnes såväl i lågländta, som bergiga trakter. 

 Ju våtare lokalen är, ju grönare färg synes skalet antaga. Sina 

 hvita, nästan genomskinliga, ovalt-klotrunda ägg lägger den i små 

 högar, och anser Bouchard-Chantereaux att detta icke sker förr än 

 i Sept., Okt. och Nov. månader och att ungarne uppnå sin fulla 

 storlek i 8 — 10 månaden derefter. 



llthrediiilig;. I Sverige är denna art utbredd från sydligaste 

 SMne, åtminstone till 67 — 68" n. br. (Qvickjock: v. Wallenb.). 

 I Norge är den temligen sällsynt vid Kristiania, men temligen 

 ymnig vid Bergen (Friele) och i Trondhjems stift har v. Mårtens 

 tagit den på flera ställen; allmän under multnande gran- och björk- 

 stammar i skogen fi'ån Veiensten i Bödal till Herfjeld, intill Forset 

 Sserteru, 2500' öfver hafvet, i Gusdals pastorat och Agei-shus stift. 



Fauna Molluscorum. 3 



