37 



Slakt rundadt kägelformigt, ofta med ganska hög spira, stun- 

 dom betydligt nedtryckt, gulbrunt, glänsande, genomskinande, myc- 

 ket tätt och fint strimmadt, undertill plattadt, med en fördjupning 

 i midten, utan egentlig nafvel, blott, genom spindelkantens tillbaka- 

 vikande, med en fin springa; vindnwgarne vanligen 6, konvexa, 

 hopträngda, mycket långsamt tilltagande, den siste nedtill otydligt 

 trubbvinklad ; sömmen temligen djup; mynningen månformig, ned- 

 tryckt, nästan dubbelt så bred, som hög ; munsömmen hvass, rak 

 och enkel. 



1. aldcri Gray : testa minor, obscure brunnea, Isevigata, polita 

 (skal mindi'e, mörkbrunt, nästan slätt, starkt glänsande). Helix 

 fiilva (3 aldcri Gray in Turt. Shells Brit., 1840, p. 148. 



2. mortoni Jeffreys : testa obscura, depressa, utrinque fere 

 »qualiter convexa (skal mörkt, nedtryckt, nästan lika konvext på 

 undre sidan, som på öfi-e). Helix mortoni Jeffreys in Linn. 

 Träns. XVI (1830) p. 332 ; Zonites fulvus var. mortoni Jeffr. 

 Brit. Conch. I (1862) p. 171. 



Förekouiuier på fuktiga ställen under multnande löf, trästockar, 

 stenar och lossnande trädbark, på våt mossa o. dyl. På sumpiga 

 eller sänka platser, såsom i sällskap med Zonites nitida, blir skalet 

 lika mörkbrunt, som hos denna art, men betydligt ljusare, der fuk- 

 tigheten är mindre. På de lappska fjellen går den högt upp i 

 björki-egionen, men är dock ymnigast i dalarne och på de lägre 

 bergafsatserna. 



l>tbrediiiiig. I Sverige, Norge och Danmark allmän. 



I de norra delarne af de tre kontinenterna är denna snäcka 

 allmän. I Europa går den högt öfver polcirkeln såväl i Finland, 

 som Lappland och på Island ; i Asien tillhör den Amui*-gebietet, 

 Sibirien och Kamtschatka; i Amerika är den funnen fi'ån Stora 

 Slafsjön i Texas och Florida och (enl. dr. Newcomb) äfven vid 

 Tahoesjön i Kalifornien. Mot söder går den till Kaukasus, Sicilien 

 och Azoi'erna. 



Anm. I Monographia Heliceorum vol. I — III har Pfeiffer upptagit 

 Conulus fiiloxia med tvifvel huruvida det är Mullers H. fulva, men i 

 vol. IV har han uteslutit ' Mullers namu och uppfört Draparnaud såsom 

 auctor. Orsaken härtill är säkerligen den, att Muller uppgifver diame- 

 tern till '/'2 3 lin. och har således uppenbai'ligen sammanblandat tvä 

 former. Hela beskrifningen på den mindre och enligt hans tro yngre 

 snäckan passar uteslutande på C. fulvus och det är fullkomligt säkert, 

 att den större, som han ansåg vara den förra fullvuxen och hvaraf han 



