42 



(1837), Zonites subgen. HyaUna Gray (1840), LucUla Lowe 

 (1852), Hyallna Mabtens (1860. 



f Testa snblcpvis, suhtiis palUda. 



Skalet nästan slätt, på undre sidan ljusare färgadt. 



1. Zoiiites cellaria Mull. 



Testa aperte umbilicata, depressa, nitida, supellucida, irregulari- 

 ter striatula, pallide virenti-cornca^ subtus albida; spira planiuscula; 

 sutura tcnuis, canaliculata; an fr. 5' /2 — 6", plamdati, lente accre- 

 scentes, ultimus apcrturam versus non ditatatus; ap er tur a de- 

 pressa, obliqua, ovali-lunaris ; per is tom a simplex, acutuni, margine 

 columellari strictiusculo. Diam. 12 — 13, alt. 4\i^ mm. 



Helix cellaria Muller Verm. Hist. II (1774) p. 28. Nilsson pr. p. 

 Hist. Moll. Su. (1822) p. 32. Rossmässlee Iconogr. I (1835) p. 70 f. 

 22; VIII (1838) p. 36 f. 527. Pfeiffer Monogr. Helic. I (1848) p. 

 111. FuiELE Norske moll. (1853) p. 15. Nord. & Nyl. Finl. Moll. 

 (1856) p. 26 f. 18. Westerlund Sv. moll. (1865) p. 36. — Zonites 

 cellarius Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 78 t. 9 f. 1-2. Jeff- 

 REYS Brit. Conch. I (1862) p. 159. Lindström Gotl. moll. (1868) p. 

 9 cnm fig. anat. — Hyalinia cellaria Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) 

 p. 12. — Hyalina cellaria Westerlund CoU. typ. moll. Su. (1868) 

 n:o 17. — Zonites cellaria Westerlund Synopsis critica moll. (1870) 

 p. . 



Djuret har öfre trefvarne och nacken askblå eller skiffergrå, 

 småningom ölvergående i hvitgult eller smutshvitt, undre trefvarne 

 hvita, fotens sidokanter med rostbruna punktrader, fotsulan hvitgul, 

 på ryggen emellan trefvarne och bakåt äro två grunda fåror ; hä- 

 Tcens konvexa kant temligen utsträckt (hos unga individer mycket 

 svagt böjd), utskottet i midten af inre kanten ganska bredt, spet- 

 sadt, temligen utdraget; tungmemhranens midtelhakar blott hälften 

 så stora, som sidohakarne af l:sta ordningen. 



Skalet på båda sidor plattadt, något mera på den undra, svagt 

 genomskinande, tunt, men temligen fast, fettglänsande, otydligt och 

 oregelbundet tvärstrimmadt, ofvan gulgrönt eller blekt gulbrunt, 

 under ljusgrönt, stundom nästan hvitt, men der, liksom på öfra 

 sidan, alltid med grön anstrykning; vindningarne 5 — 6, nästan 

 platta (inåt tvärt afsatta, utåt långsamt sluttande), den siste någor- 

 lunda hastigt tilltagande i bredd, icke vidgad mot mynningen; spi- 

 ran platt; sömmen trådfin, rännformig ; nafveln öppen, djup; myn- 

 ningen sned, ovalt-månformig ; munsömmen enkel, hvass : yttre kan- 



