9 



de hus och anläggningar i menniskaus närhet, öfvergifva denna icke 

 för att lefva på sitt ursprungliga vis, i vildt tillstånd, och blifva 

 genom sin ofantliga fortplantningsförmåga en pest för det land, dit 

 de inflytta (Binney). I N. Amerika finnas af detta slägte blott L. 

 variegatus och agrcstis, som bUfvit införda från Europa, samt L. 

 campestris Bin. (^ L. laevis Miill. ?!), som förmodas vara en in- 

 föding i nya verlden. För Europa hafva icke mindre än 40 spe- 

 cies blifvit beskrifna och hälften af dessa namnarter äro af franskt 

 m-sprung. Vi torde dock knappast ega inom vår verldsdel mera 

 än 14 — 15 verkligen skilda, hittills kända, arter och måhända för- 

 tjena icke en gång alla dessa arträtt. De äro sålunda fördelade : i 

 Sverige: L. maximus, tenelhis, agrestis, Icsvis och *mucronattis ; i 

 Finland: L. maximus, agrestis, (tenellus); i Norge: L. maximus, 

 agrestis, *norvegmis^ tenellus; i Danmark: L. maximus, *tinicolor, 

 antiquortmi, variegatus, tenellus, agrestis, *JiC'ydeni^ Isevis; i Eng- 

 land: L. antiquorum, variegatus, agrestis; i Frankrike: L. maxi- 

 mus, autiquorum, laävis, tenellus, (al^nnus), variegatus, agrestis, 

 (corsiats, på Korsika); i Tyskland: L. maximus, *unicolor, varie- 

 gatus, tenellus, agrestis, Ifevis; i Siebenbiirgeii : L. maximus, ^r«ws- 

 silva)iicus, agrestis; i Schweitz: L. eiigadiefisis, *heydeni m. fl. 



2. Hos alla för-Linneanska malakologer gällde namnet Limax 

 (eller Cochlea nuda) för de då kända skallösa landmolluskerna och upp- 

 taget af Linné förenades alla sådana under detta slägte hos de flesta 

 författare ännu långt inuti närvarande århundrade (t. ex. Friele 1853). 

 Så småningom har dock denna onaturliga förening af de nakna 

 mollusker, som finnas hos oss, blifvit öfvergifven och arterna för- 

 delade åtminstone på två slägten, Limax och Arian, ehuru dessa 

 båda ännu vanligen förenas inom en familj, de skallösa molluskernas, 

 såsom motsats till de skalbärandes, oaktadt deras anatomiska olik- 

 heter ådagalägga, att de tydligen äro analoga bildningar inom olika 

 serier. Sedan man Iwrjat alltmera inse vigten af anatomiska un- 

 dersökningar och dessa erhålUt mera noggranhet och utsträckning, 

 har man funnit sig nödsakad att till en början fördela si. lAniax 

 i flera subgeuera, hvarefter dessa blifvit skilda såsom egna slägten. 

 Moquin-Tandon (Moll. Fr. 1.S55) upptog två underslägten, Amalia 

 och Eulimax, af hvilka Heynemann (Mal. Bl. VIII. 1862) såsom 

 eget genus åtskilde det förra (hvartill höra L. marginatus Dr., ga- 

 gates Dr., soivcrhyi Fér., carinatus Leach & lichivahli Kal V). 

 Heynemann uppställde (Mal. Bl. 1S62) för L. marginatus Mijll. 

 subgenus Lelimannia, som sedermera af Lindström (Gotl. Moll. 1868) 



