58 



I Malakozoologische Blätter IX (1862) p. 111 uppställer dr. 

 Lehmann för Mullers Helix nitida ett nytt slägte Zonitoides på 

 grund af ofvanstäende anatomiska förhållanden. 



8. Zoiiites iiitida (Mijller). 

 Testa aperte umhilicata, r/Iohoso-depressa, tennitcr striata, 

 casfaneo-briinnea, concolor, nitida; anfr. 5, convexi, ultimus teres, 

 circa umMlicum excavattis; peristoma temie, acutimi, margine 

 J)asali arcuato. Animal nigrtmi. Testa animale foeta nigra, ni- 

 tidissima. Diam. 6, alt. 3 mm. 



Helix nitida Mullee Verm. Hist. II (1774) p. 32. Nilsson Hist. 

 Moll. Su. (1822) p. 34. Pkeiffer Monogr. Helic. I (1848) p. 94. 

 Nord. & Nyl. Finl. Moll. (1856) p. 38. Westerlund Sv. Moll. (1865) 

 p. 38. — Helix lucida Rossmässler Iconogr. I (1835) p. 72, f. 25. 

 — Zonites nitidus Moq.-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 72, t. 7, f. 

 11 — 15. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 167. — Zonitoides nitidus 

 Lehmann Malak. Bl. IX (1862) p. 111. Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) 

 p. 14. — Hyalina nitida Westerl. Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 

 20. — Zonites nitida Westerl. Synopsis critica moll. (1870) p. 



Djuret djupt blåsvart (i vatten är det på sidorna skönt azur- 

 blått, ofvan mörkblått), på öfre sidan mörkast, hvarföre skalet, så 

 länge djuret lefver deri, synes glänsande svart. Kärlekspilen har 

 en trattformig krona, ett trådlikt, något böjdt skaft och en lancett- 

 lik, knappt utbredd spets. 



SJcalef nedtryckt klotformigt, på öfre sidan mycket mera hvälfdt 

 än på den undre, på båda sidor lika fargadt, starkt glänsande, fint 

 och tätt tvärstrimmadt, vackert kastanj ebrunt eller brungult; spiran 

 konvex; vindningarne 5, långsamt tillväxande, den siste trind, icke 

 märkbart vidgad mot mynningen ; sömmen djup, rännformig ; naf- 

 veln öppen och djup; mynningen rundadt månformig; munsömmen 

 enkel, hvass, spindelkanten starkt bågböjd, vid nafveln något till- 

 bakaböjd. 



FörekODinicr alltid i närheten af vatten, vid kanten af diken, 

 kanaler och gropar, vanligen under stenar och trästycken, der mar- 

 ken är fuktig, i våt mossa, särdeles bland sphagna, bland förmult- 

 nade löf, vid gräsrötter på våta ängar o. s. v., ofta ute i vattnet, 

 krypande på rörstycken eller växtstjelkar i sjelfva vattenbrynet. Då 

 djuret oroas, kringsprider det en tämligen stark mysklukt. 



Utbredning. I Sverige finnes denna snäcka, fast öfverallt 

 temligen sparsamt, från sydligaste Skåne åtminstone upp i Helsing- 

 land (Arbrå Nytorp, Bollnäs, Ofvanåker : Fr. S.). I Norge vid 



