64 



2. margin, temligen sällsynt vid Bergen ocli i Hai'danger (Friele). 

 I Danmark på de flesta ställen allmän; på Ocfriippen flerest. så- 

 som i skogarne vid Fuursö, vid Skovröd sjö, liudehegn, Boserups 

 skog, Roeskilde, Grile skog (C. M. P.), allmän i skogarue (Mull.), 

 på Möen (C. M. P.); på Bornholm allm. (C. M. P.); på HaJfön 

 vid Flensborg, Veile, Linaa Vesterskov vid Silkeborg (C. M. P.), 

 vid Viborg (Feddersen). 1. iniilleri "in nemoribus" (Mull.). 2. 

 margin, "in horto Frederiksbergensi, rarior" (Mull.). 5. ciner. i 

 Dronninggaards Hava (O. M.). 



Denna snigel tillhör endast gamla ver Iden, men har der en 

 vidsträckt utbi*edning. Från södra Finland (Åland, hvarest blott 

 den bruna färgvarieteten är funnen), södra Island, Fseröarne och 

 Shettlandsöarne, "såviil som från Siberien och Amm^gebietet", ända 

 till de subalpina regionerna på Pyrenéerna, till Toskana, Korsika 

 och Madeira finnes den. I norra Europa, ss. Storbrittannien, Sverige, 

 Norge, Danmark, Holland och norra Tyskland är den svarta for- 

 men (L. äter Lin.) antingen den ende, som finnes, eller är der 

 allmän, då den den röda (A. rufus Auctt.) är högst siillsynt, i 

 mellersta Europa äro de ungefär lika talrika, men i närheten af 

 Alperna är den röda vida allmännare, undantagandes, enligt Gouet, 

 i kanton Neuchåtel i Schweitz. 



Arioii *albiis (Lm.). 



Totus alhus vel teniaculis et limlo interäum coloratis, Mc sce- 

 pius Uneis transversis subnigris; scepe flavidus. Magnitudo prce- 

 pedentis. 



Limax albus Linné Syst. Nat. XII (1767) p. 1081. Muller Verm. 

 Hist. II (1774) p. 4. Nilsson Hist. Moll. Su. (1822) p. 8. — Arian 

 albus Moquin-Tandon MoU. Fr. U (1855) p. 12. E. v. Mårtens in 

 Malak. Blätter 1857 p. 73. A. *albus Westerlund CoU. Typ. Moll. 

 Su. (1868) p. n:o 2; Synopsis critica moll. (1870) p. . — Arion 

 äter Mörce (p. p.) Syn. Moll. Dan. (1864) p. 10. A. äter 2) albus 

 Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 26. — Lochea alba Malm Göteb. 

 Vet., Vitt. Samh:s Handl. X (1868) p. 37, t. 1, f. 2. 



Kroppen nästan fullkomligt öfverensstämmande med föregående 

 arts. Färgen gräddhvitaktig, pä manteln mer gulaktig, på bak- 

 kroppen något blåaktig; kanten af foten pomeransgul med svart- 

 aktiga tvärstreck; fotens undre sida ljust gullivit. Koken grönak- 

 tigt gul, vid framkanten mörkast. Tungmemhranen och den rudi- 

 mentära snäckan såsom hos A. äter. 



