Djitref brunaktigt grågult, midtåt ryggen mörkast, eller gul- 

 brunt, ofvan gråbrunt, nedåt sidorna ooh på fotens kant hvitgi"å 

 gulaktigt; på hvardera sidan har manteln ett brunsvart längsband, 

 h vilket böjer sig öfver andhålet och nästan midtför detta bands 

 slut, der det ock är bredast, börjar ett dylikt på bakkroppen ; of- 

 vanför detta sidoband skönjes ofta ännu ett till på hvardera sidan, 

 såväl på manteln, som på liakkroppen, men detta är l)åde ljusare 

 och mindi-e tydligt samt merendels uppblandadt med mörkare små- 

 fläckar och punkter; en hall mantellängd bakom inanteln äro köl- 

 serierna 16 — 19 emellan sidnbandeii : /jffre Jcanten af foten svart- 

 brvint tviirstrimmig ; foisvhw hvit eller hvitaktig. Svetten gul. 



Limax suhfitscus Draparnaid ITist. Moll. (1805) p. 125. Friele 

 Norske Moll. (1853) p. 3. — Limax fascnitus Nilsson pr. p. Hist. 

 Moll. Sa. (1822) p. 4, var. f, t, i,. — Arion srilfuscus Schoi.iz Schle- 

 siens Land- u. Wass.-Moll. (1853) p. 4. - Ariov fasciotvs Nord. & 

 Nyi.. Finl. Moll. (1856) p. 3. Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 27. - 

 Arion cinctus Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) p. 11. — Prolepis fn- 

 scus Malm pr. p. Göteb. Vet., Vitt. Samh:R Plandl. X (1868) p. 43, t. 

 2, f. 4. Westerlind CoU. Typ. Moll. Sn. (1868) n:o 3. - Arion 

 *suhfuscus Westerlind Synopsis critica moll. (1870) p. 



Körckommcr på fuktiga och skuggrika ställen såväl i jemna, 

 som bergiga trakter, i trädgårdar, löfskogar, på skogsängar, vid 

 viigkanter, stundom äfven i barrskogar. Han håller sig vanligtvis 

 dold under häckar, bland löf och mossa, under barken af murkna 

 stubbar o. s. v. och framkommer endast under fuktig väderlek för 

 att söka sin föda, som består af tinare växter och växtdelar, af 

 mossa och svampar, på hvilka sednare man sällan söker honom för- 

 gäfves under senhösten. Då han kommer åt, förtär han äfven 

 regnmaskar och andi^a djur. Han iir trög och långsam i sina 

 rörelser. 



I tliredniiig. I Sverige är denna snigel utbredd öfver största 

 delen af riket, från sydligaste Slåne upp till Herjedcden (Funnäs- 

 daleu och Midtådalen: F. S.), Jetntland (Brasia: W. Mkves), Öfver- 

 Tjuleå (Savastön: C. G. Silfversvärd) och LuJrå Lappmark (Qvick- 

 jock: Boheman). i Norge är den allmän åtminstone upp till Trond- 

 hjem. I Danmark öfver allt i bokskogar och trädgårdar. 



I norra Europa har denna trubbsnigel en vidsträckt utbredning. 

 Eldigt MiUDENDORFF finnes den genom hela Finland och Lappland, 

 ända till Ishafvets kuster, äfvensom den förekommer på Island och 

 Fan-öarne. I det öfriga Europa är den allmän till Pyrenéerna och 



