90 



sterrike, Ungern, Serbien och Sachsen, två (H. atroliibiata Kryn 

 och H. stauropolitnna A. Schm.) på Kaukasus. De två öfriga äro 

 de hos oss förekommande. Af dessa är H. ncmorcdis en sydeiu'o- 

 peisk snäcka, som dels af händelsen, dels sannolikt äfven afsigtligt 

 (i Frankrike ätes den stundom: Moq.-Tand.), blifvit utspridd i de 

 länder, der den nu finnes. I norra Tyskland, Danmark och på 

 Skandinaviska halfön finnes den nästan uteslutande i trädgårdar och 

 parkanläggningar, der stundom tillsammans med H. hortensis, men 

 i vildt växande, afsides liggande löfskogar, finnes endast den sed- 

 nare. "Liksom i norra Tyskland de franska trädgårdsmästarne (pro- 

 testantiska flyktingar), så torde i södra och vestliga redan de ro- 

 merska kolonisterna hafva mycket bidragit till utbredningen af H. 

 riemor." (Friedel Mal. Bl. 1869 p. 72). I Vorpommern finnes icke 

 H. nem. och det har misslyckats att införa den der (Lehmann enl. 

 Friedel). H. Jiortensis är deremot ursprunglig i norra Europa och 

 tinnes hufvudsakligen i vildt växande löfskog. Äfven i Schweitz 

 (t. ex. kant. Neuchatel) är H. nenior. allmän blott i trädgårdar och 

 i lågtrakterna, hvai'emot H. hört. är allmän i barrskogarne (till- 

 sammans med H. sylvatica) och finnes till betydhg höjd öfver haf- 

 vet. Gruppen Macularia, som Albers uppställt, innefattar arter, 

 som stå de föregående så nära, att de svårligen kunna föras till 

 skilda grupper, hvarföre ock Pfeiffer förer dessa tillsammans un- 

 der Tachea. Då får detta subgenus öfver 40 arter i stället för 8 

 och af dessa tillhöra alla sydligaste Europa (ss. Frankrike, Spanien, 

 Italien, Grekland, Sicilien, Balearerna o. s. v.) och norra Afrika, 

 utom H. hört., som är en nordligare art, och II. nemor. De större 

 arterna tjena menniskorna ofta till näring, t. ex. H. alonensis och 

 lactea i Spanien, vermiculnta i Italien, codrinfftoni i Grekland, du- 

 potetiana m. fl. i Algier. 



2. Gruppens namn daterar sig från Leach (mskr. 1818 en- 

 ligt Turton Manual 1831) och är härledt af ta^vg, eicc (snabb, 

 vig). Férussac förde dessa arter till olika afdelningar af sitt sub- 

 genus Helicogena. Held (Isis 1837) bildade slägtet CepcBa (öfver- 

 sättning af hortensis). De arter, som stundom föras tillsammans i 

 en egen grupp, Macularia (af macula, fläck), hafva ett mera ned- 

 tryckt skal än de andra och ofta afljrutna band, hvarigenom skalet 

 blir fläckigt, liksom detta vanligtvis är händelsen hos H. sylvatica 

 och någongång hos H. nemoralis och hortensis. 



