102 



exemplar från hrr Bielz, v. Vest ocli Jickeij i Hermanstadt) upp- 

 tagas den i Siebenbiirgeu vid alpsjöarue på de högsta bergskani- 

 marne från 6()(K) till 7800 fot öfver hafvet förekommande II. cetiops 

 Bielz, utmärkt genom sitt mycket tunna, bräckliga, nedtryckta, in- 

 och utvändigt brunsvarta, enfärgade skal. 



2. Tillfölje af sin skalform fiirdes H. arhttstorum fordom till- 

 sammans med H. nemorcdis och hortensis, men den står dock så 

 nära gr. Campylcca (hvaraf gr. Chilotrema med H. lapicida egent- 

 ligen blott är en afdelniug), att Held (Isis 1837) förde den till 

 denna grupp (hans Cingulifera) och Mörch (Syn. Moll. Dan. 1864) 

 förer subgen. Chilotrema under genus Ärianta. Genom undersök- 

 ning af pilarne har A. Schmidt kommit till samma åsigt. Leach 

 (mskr. enligt Turt, Man. 1831) uppförde för H. arb, slägtet Ari- 

 onta ("af äoeico)', som Aelion kallar ett slags snäcka, om hvilken 

 man trodde att den ffivilhgt lemnade sitt skal; derför icke Äri- 

 anta": v. Mart.), hvilket namn sednare författare upptagit med 

 olika utsträckning, än för ett eget genus, än för subgenus under 

 Helix. 



4. Helix arbiistoniui Lin. 



Testa obtccte perforata, glohulosa, spiralitcr mimdissime 

 striata, nitida, fusc a, unifasciata, maculis stramineis aspersa; pe- 

 risfoma candidc lahiaium. Diam. 18 23, alt. 17 — 22 mm. 



Helix arhustorum Linné Syst. Nat. X (1758) p. 771; Fauna Su. ed. 

 2 (1761) p. 529; Syst. Nat. XII (1767) p. 1245. Muller Verm. Hist. 

 II (1774) p. 54. Nn.ssoN Hist. Moll. Su. (1822) p. 18. Rossmässleu 

 Iconogr. I (1835) p. 56, f. 4; V (1837) p. 5, f. 297 a-e. PPEiyFER 

 Monogr. Helic. I (1848) p. 339. Friele Norske Moll. (1853) p. 8. 

 Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) p. 123, t. 11, f. 1-^4. Nord. & 

 Nyl. Finl. Moll. (1856) p. 16, f. 8. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) 

 p. 188. Westerlund Sv. Moll. (1865) p. 55; Synopsis critica moll. 

 (1870) p. . — Arianta arhustorum Mörch Syn. Moll. Dan. (1864) 

 p. 22. — Arionta arhustorum Westerlund Coll. Typ. Su. (1868) 

 n:o 41. 



Djuret gråblått eller blåsvart, med bakre och undre kroppsdelarne 

 samt spetsarne af de långa öfre trefvarne grå; från dessa sednare 

 utgå långs nacken två mörka streck; stundom är djuret helt och 

 hållet kolsvart. Kärlekspilen har öfre ändan trattformig, halsen 

 lång, tunn, krökt samt spetsen lancettlik, bred, med två trubbiga 

 kanter. 



