107 



Helix rudis Muhlenfeld Mus. A. Schmidt Stylomm. p. 38, t. 9, 

 f. 89. MöRCH Syn. Moll. Dan. (1864) p. 23. Westerlund Synopsis 

 critica moll. (1870) p. . — Helix arhust. var. stentzi Rossmässler 

 Iconogr. I (1835) p. 57, f. 78; V (1837) p. 6, f. 297 e. 



Förekomst och iitbrcdiiiii^. I Norge har justitierådet di-. C. 

 M. PouLSEN tagit denua form 1841 vid Fredriksvsern. I Dan- 

 mark är den icke mycket sällsynt under kardborreblad i Leersöen 

 bakom "Lygten" (Mörch), Rudersdal (Bk enl. Mörch.) — Är för- 

 öfrigt tagen flerestädes på Alperna. 



Siihgen. C o chlic ell a Risso. Testa anguste perfor af a, 



turritu-conica, albida, fasciafa; an fr. 6— 9, tdti- 



nms soipius angulatus; aj} er fur a rotundafo-oralis; 



pcrisfonia siniplcx, actifnm, marginibus conniven- 



fibus. (G I andni (B mitcosce disfincfce. S a g i t f a 



mdla). 



SlmJet mycket trångt eller otydligt genoraborradt, äggformigt 



koniskt, till färgen mer eller miudi'e hvitt med band; vindn. (3 — ^9, 



vanligtvis kantiga; mynningen rundadt-oval ; nninsömmen enkel, 



hvass, med kanterna mycket närmade hvarandra på mymiingväg- 



gen. (Glandulce mucosce tydhga. KärleÅsp/l saknas.) 



1. På torra ställen pä marken eller på växter, isynnerhet på 

 kalk- eller sandgrund, framför allt i närheten af hafvet, på strand- 

 växter, lefva de 5 — 6 hithörande arterna. De förekomma isynner- 

 het vid Medelhafskusterna och i sydvestra Europa, hvarjemte en 

 art tillhör Kauariöarne. Liksom dessa snäckor hafva en nära för- 

 vaudtskap till XeropJiUcB, så lefva de i all synnerhet på torra, sohga 

 ställen i närheten af hafvet och äro äfvenså ombytliga i skalets ut- 

 seende. Häri likna de äfven de talrika små Bulimi, som finnas på 

 torra och bergiga stiillen i Chili och Peru. Jemte föränderlighet i 

 storleken, förete de en stor rikedom på fiirgvarieteter, beroende af 

 antal, ställning, bredd och bildning hos banden, hvilka ofta upp- 

 lösa sig i en mängd nätformigt sammanhängande, tvärstående streck. 



2. Till följe af sin utdragna form blifva dessa snäckor hos 

 de flesta författare förde till BuUmus och i ett konkyliologiskt sy- 

 stem (såsom hos Pfeiffer) är detta nödväudig-t, oaktadt de många 

 öfvergångar, som finnas. Fkrussac, som bildade alla namnen på 

 sina subgenera med utdraget skal af ordet CocJdca, hksom på dem 

 med rundt eller platt skal af ordet Helix, kallade (i Tabl. Syst. 

 1822) dessa derför CocJdicella, analogt med Helicella, men inne- 



