111 



XeropJiila, hvaremot Beck bibehöll namnet TJieba (kulle, höjd) och 

 Charpentier sammanfattade dem under namnet HeliceUa, och hafVa 

 sedermera alla tre namnen funnit anhängare. 



6. Helix eric<'toruui Mull. 



Testa depressa, alhida vel palUde fiiscescens, concolor vd fa- 

 sciis variis fuscis et corneis ornata^ vix nitida, striatula; spira 

 vix elata, apice ftisca; an fr. (5 — )6, plamilati, fusco-fasciati, ul- 

 tinws cylindricus , antice drjiexus; umhilicus latus et perspecti- 

 rns; ap er tu ra suhcimilaris, paullulum lunata, magna; peri- 

 stoma simplex, intus leriter lahiatitm, marginihus (qiproxiwatis 

 (Pfr.). Diam. 12^ j^ — i4'/2 -"'^v ^''^- ^'/2— ^'/4 """• 



Helix ericetorum Mum.er Verm. Hist. II (1774) p. .33. Rossmäss- 

 ler Icouogr. I (183.5) p. 67, f. 17; YIII (1838) p. 33, f. 517 Pfeif- 

 FER pr. p. Monogr. Helic. I (1848) p. 163. Moq.-Tandon Moll. Fr. 

 II (1855) p. 262, t. 18, f. 30-33. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 

 216. -- Jucosta ericetorum Mörch Syn, Moll. Dan. (1854) p. 20. 



Djuret gulaktigt livitt, med två brunaktiga streck på ryggen; 

 trefvarne smala, de öfre svartgrå, ögon svarta (Scholiz). Pilsåc- 

 karne två ; l^ärleTiSpilarue släta, fullkomligt trinda, med hastigt till- 

 skärpta spetsar ; den ene pilen ganska starkt liågböjd, den andre 

 mindre böjd (Rossm.). 



SJcalet nästan cirkelrundt, på öfre sidan vanligen starkt ned- 

 tryckt, nästan skifformigt. mindre plattadt på den undre, temligen 

 tunt, nästan ogenomskinligt, knappast glänsande, fint tvärstrimmadt. 

 krithvitt eller brungult, enfärgadt eller med till antal, bredd och 

 tydlighet mycket varierande bruna band, af hvilka de båda öfver- 

 sta alltid saknas, det tredje såsom vanligt oftast förekommer och de 

 nedre antingen äfven saknas eller äro upplösta i flera smala band 

 eller i fläckar (Rossm.) ; vindningarne 6, cylindiiska, den ytterste 

 betydligt större än de öfrige, med fullkomligt trind omkrets, vid 

 mynningen nedböjd; spiran nästan platt, öfvei"st enfärgadt brun; 

 sömmen temligen djup ; nafveln vid, genomsigtig ; mynningen nä- 

 stan cirkelrund, blott obetydligt månformig; munsömmen rak, 

 skarp, invändigt något aflägsnad från kanten, med en tunn, icke 

 tydligt begränsad hvitaktig läpp, som på brungula exemplar synes 

 utvändigt på nacken såsom ett rödgult tvärbaud; mynningkanterna 

 mycket närmade hvarandra (Tyska ex.). 



