117 



hvit och temligen stark läpp. hvilken följer hela mynningkanten, 

 ehuru på midten temligen djupt iuiie i mynniugen ; spindelkanten 

 bågformig. 



Förekommer på torra, starkt soliga, gräsbeväxta fält, på steniga 

 bergssluttningar, på marken eller på lägre växter, Hksom sina an- 

 förvandter många på samma ställe. 



Utbredsilng. I Sverige blef denna art först funnen år 1822 

 af prof. B. F. Fries på Oland, der den flerestädes är ymnig, isyn- 

 nerhet i stenraset och ofvanpå landtborgen emellan Vickleby och 

 Resmo samt på de högst stei"ila alfvarfälten, äfvensom vid Borg- 

 holm. 



I Tyskland finnes denna snäcka flerestädes i Österrike, i Wiir- 

 temberg, sällsynt i Baden, i Nassau, Sachsen, Hannover, Weimar, 

 Thiiringen, äfvensom den i norra Tyskland är tagen längs Öder 

 från Frankfurt a. O. till Oder]:)erg. Dessutom i norra Frankrike 

 och Siebenbiirgen samt enligt Grraells i prov. Katalonien ocb Valen- 

 cia i Spanien och enligt Mousson i Bulgarien. 



10. Helix coiispiircata Deap. 



Testa unibilicata, dcprcssa, suhcarinata, corneo-cinerea, mi- 

 nutbn varicgata, capiUaceo-costiilata, kispichila; spira vlx elevata; 

 a nfr. 4 — 5, depressi ; u m h i licus angiistiis ; ap er t ur a rotundato- 

 lunarls; peris torna rcctuni, simplex, acidvm, margine roIumeUari 

 vix rcflexiusculo. Diam. maj. 6, min. 5, alt. 3^j^ mm. (Pfr.) 



Helix conspurcata Draparnaud Tabl. (1801) p. 93; Hist. (1805) 

 p. 105, t. 7, f. 23 "25. Ros-SMÄssLER Iconogr. VI (1837) p. 27, f. 351. 

 Pfeiffer Monogr. Helic. I (1848) p. 171. Moquin-Tandon Moll. Fr. 

 II (1855) p. 237, t. 18, f. 1-6 (excl. var. rf). — Jacosta conspur- 

 cata MöRCH Syn. Moll. Dan. (1864) p. 20. 



Djuret blekt, genomskinande, ofvan svartaktigt (Dräp.). 



Skalet litet, trångt nafladt eller någorlunda vidt genomborradt, 

 tunt, nedtryckt, smutsigt grågult, ofvan fint brunfläckigt, under 

 stundom med fina bruna band, hvilka vanligen utgå strålformigt 

 ifrån nafveln, groffc, men föga regelbundet tvärstrim madt samt kort 

 och fint hårigt; vindningarne 4\'2, sällan 5, nedtryckta, den yttre 

 trubbigt kantig; spiran låg, plattad; sömmen djup; mynningen 

 månformig, något rundad; munsömmen enkel, hvass, rak, utom 

 spindelkanten, som är något tillbakaviken; kanterna temligen långt 

 ifrån hvarandra. (Tyska ex.) 



