118 



Förekommer under häckar och i murspringor eller ibland gruset 

 vid foten af gamla murar. 



Utbredning. Om artens förekomst i Danmark skrifver Mörch 

 anf. st. : En halv Suees Exemplarer paa et Gjerde ved Dyrehave- 

 skoven imellem Nyborg og Holkeiihavn, hvor den fandtes i Selskab 

 med H. incarnata, H. strigella, Pupa antivertigo og Clausilia bidens 

 (Lassen). Cfr. Stp. Kröyer N. Tidsskr. 



Föröfrigt finnes denna snäcka i Belgien, hela Frankrike, isyn- 

 nerhet dess södra del, vid Brewald och på berget Nanos i Krain, 

 vid Triest på Karst, mellersta och norra provinserna i Spanien, 

 hela Portugal, på baleariska öarne Palma och Mallorka samt i 

 Algier vid Constantine. 



Subgen. Chilo trema Leach. Testa umhilicata, de- 



pressa, medio acute carinafa, fusco-mactilata vel 



strigata (interdum et typice ad ifasciata); an fr. 



5: apertura Jiorizontalis, fransverse ovalis; pe- 



r i stonia continumn, sohitum. 



Skalet med vid nafvel, plattadt, med skarp köl, mörkfläckigt 



eller strimmadt (stundom och typiskt med ända till 4 längsband) ; 



vindn. 5 ; mynningen horizontal, oval ; munsömmen vidgad, med 



fria, sammanhängande kanter. 



1. I bergstrakter, på klippor, murar, under stenar, stundom 

 på mossiga trädstammar, uppehålla sig dessa snäckor. Blott en art, 

 H. lapicida, tillhör denna grupp, som egentligen är en utbrytning 

 af Becks stora subgenus Campylcea, och, betraktad såsom en del 

 af detta, är H. lapicida den enda art, som finnes i mellersta och 

 norra Europa. På Karpatherna och Sudeterna finnas H. faiistina 

 och H. rossmcesslcri, i Auvergne och Anjou H. carnea, för öfrigt 

 bebo alla de öfriga (några och 50) arterna Alperna, Pyrenéerna och 

 andra Sydeuropas högre bergssträckor. Många arter finnas på ber- 

 gen i Grekland och på Kaukasus och sin största utveckling kan 

 denna nedtryckta, med en skarp köl försedda snäckform anses hafva 

 i de FiHppinska öarnes (till gruppen Ohba räknade) öfver 40 mm. 

 breda H. listeri och parmula (Keeve). Alpregionen har flera egen- 

 domhga arter; så stiger t. ex. H. carascalensis på Pyrenéerna till 

 9000' och lefver gerna på Dryas octopetala, H. scJimidti på Papa- 

 ver alpinum, H. ziegleri vid 6000' på Psederota lutea. De brunt 

 färgade lefva mest på urberg, de hvita på kalk. H. lapicida un- 

 gefär lika på båda. 



