119 



2. Redan Studer (System. Verz. 1820) förde Campylcece till 

 en egen grupp bland Helices, Gördelsnäckorna; hos Férussac bilda 

 de hufvudstammen af Helkella loniastomce; Fitzinger (Syst. Verz. 

 1833) förenade H. pulchella med dem under slägtet Chilostoma; 

 Held deremot (Isis 1837) skilde de hvita arterna från de bruna 

 och uppställde sålunda två genera, för de förra Cingiiltfera^ för de 

 sednare Corucola, under det att Beck samtidigt (Index moll. 1837) 

 upptog dem tillsammans under sitt subgenus Campylcea. — Helix la- 

 picida har ofta, till följe af sin skarpt utpi-äglade köl och sin stora 

 utbredning, blifvit uppställd såsom bildande en egen grupp eller eget 

 slägte, som af Leach (mskrpt 1818) kallas CJiilotrema {enl. Tuvton 

 Manual 1831), af Fitzinger (Syst. Verz. 1833) Latomus (öfver- 

 sättning af lapicida), af Held (Isis 1837) Lentictila, under det att 

 Charpentier (Moll. Suisse 1837) till densamma inskränkte Lamarcks 

 namn Caracolla, liksom Rissn (Hist. nat. Eur. mer. 1826) Helico- 

 gena Férussac och Mo(^uiN-TANDu>r (Moll. Fr. 1855) Vortex Oken. 



11. Helix lapicida Lin. 

 Testa apcrte umhilicata, Icnfictdati-depressa, siibtilissime gra- 

 nulata, lutescenti-cornea, fusco-maculata; anfr. 5, tdtimus anticc 

 suhito deflexus; pieristoma margine coluiiicUari rc/fcxo, s^ihhibiato. 

 Diam. 17^21, alt. 7^-0 mm. 



Helix lapicida Linné It. Oel. (1745) p. 8; Syst. Nat. X (1758) p. 

 768; Fauna Su. ed. 2 (1761) p. 526. Muller Verm. Hist. II (1774) 

 p. 40. Nilsson Hist. Moll. Sii. (1822) p. 28. Rossmässler Iconogr. 

 I (1835) p. 63, f. 11. Pfeiffer Monogr. Heliceor. I (1848) p. 370. 

 Friele Norske Moll. (1853) p. 14. Moquin-Tandon Moll. Fr. II (1855) 

 p. 137, t. 11, f. 22—27. Nord. & Nyländer Finl. Moll. (1856) p. 22, 

 f. 13. Jeffreys Brit. Conch. I (1862) p. 227. Westerlund Sv. Moll. 

 (1865) p. 51 ; Synopsis critica moll. (1870) p. 44. — Arianta lapi- 

 cida MöRCii Syn. Moll. Dan. (1864) p. 23. — CJiilotrema lapicida 

 Westerlund Coll. Typ. Moll. Su. (1868) n:o 37. 



Djuret gråaktigt, med mörkare nacke, eller of van gulbrunt, 

 med en lätt anstrykning af rödt framtill och af grått baktill och 

 under, eller stundom nästan svart, bakre delen af foten ofvan kölad, 

 vanligen smutsgul; öfre sidan betäckt med talrika små gryn eller 

 knottror, som äro af en mörkare färg och ordnade i otydliga rader, 

 "svarande mot de upphöjningar, som finnas på skalets yta" (Jeffir.); 

 från de öfre mycket långa trefvarne utgå två mörka streck längs 

 ryggen. EärMspilen trind, vid basen trattlik, i spetsen lancett- 

 formig, 8-kantig (Mörch). 



