123 



öfvertygad att Linnés H. alhella är synonym med H. alhina Mull., d. 

 v. s. är en ung H. pisana Mull. Att äfven detta är ett misstag visar 

 tillräckligen den geografiska utbredningen af denna snäcka. En särskild 

 afhandling har dr. Thienemann egnat (i Malak. Bl. 1857) åt eftersökandet 

 af Linnés H. albella och vill han finna den på "historisk-kritisk väg." 

 Han anför först sjelfva källan (Olands-Resan), derefter beskrifningen i 

 Fauna Su. ed. 1, p. 371. "Således skall denna snäcka finnas på Öland," 

 och för att der uppspåra henne, anför han först de Helices, som efter 

 Linnés tid blifvit tagna i Sverige ("besonders von den Herren Nilsson, 

 Loven und Lilljeborg"), först af Nilsson, hvarvid H. crystalUna påträflas 

 och accentueras, derefter dem, som Lilljeborg funnit på Gotland, då äf- 

 ven H crystalUna anträffas och accentueras. Olands snäckor äro förfat- 

 taren alldeles obekanta, men då nu H. cryst. finnes i Sverige och sär- 

 skildt på Gotland ("die wohl dieselbe MoUuskenfauna haben mag wie 

 Oland"), så följer deraf nödvändigt, enligt dr. Th-, att Linnés på Oland 

 tagna H. albella icke kan vara någon annan, utan säger författaren : "Ich 

 darf iiberzeugt sein, dass jeder Malakolog, der unbefangeu , meine Unter- 

 suchung verfolgt, mit mir öbereiustimmen wird!" Denna gissning är emel- 

 lertid ännu oriktigare, om möjligt, än de öfriga. En för kritiken af de 

 Linneanska arterna stor sanning har dock föresväf\at dr. Thiene:\iann, nem- 

 ligen, att f?e» bestämda lokal, hvarckt Linné sjelf nppyer sig först fun- 

 nit och bestämt en art, är för dennas bestämmande en af de vigtigaste 

 källorna. Denna finner man dock icke på dr. Tuienemanns "historiskt- 

 kritiska väg," utan måste man lekamligen besöka och noggrant under- 

 söka ort och ställe. Sker detta, så skall man i närvarande fall finna, 

 att den snäcka Linné tog på Oland och under namn af H. albella beskref 

 i Fauna Suecica, icke var något annat, än en ung, outvecJclad, blekt fär- 

 gad, måhända förvittrad Helix lapicida! Jag är derom fullt förvissad. 

 Under flera år har jag många gånger ytterst noga, hela dagar i sender, 

 undersökt den trakt, nästan den fläck, der Linné tog sin snäcka, utan 

 att finna någon annan med köl försedd art än H. lapicida, men af denna 

 två fullväxta och ett ungt exemplar lefvande, hvilka hade nästan hvita 

 skal, det sednare exemplaret till alla delar öfverensstämmande med 

 Linnés beskrifning! Att Helix striata Muller finnes på samma ställe 

 kan anföras, men då denna snäcka icke under någon ålder "utmärker sig 

 genom en skarp kant," kan den icke misstänkas att vara upphofvet till 

 H. albella Lin., oaktadt dess der vanligen enfärgadt hvita skal. 



Siibgen. Eulota Haetjiann. Testa iimhiUcata, infläta, 



stibglohosa, fascia iinica, sitpramediana (testa scepe 



concolor); an fr. 5 — 7; ap er tura stthrofi(nda ; 



peristoma subpatalum, ij/ttis Jahiatum. 



SJittlet med vanligen tämligen vid nafvel, mer eller mindre 



klotformigt, enfäi'gadt eller med ett mörkt läugsbaud ; vindn. 6 — 7; 



