129 



1. alha: testa alba, labro caiidido (sk. hvitt, med livit läpp). 



Dj^iret smärt, till fäi-geu föränderligt, Ijusrödt med öfre sidan 

 af halsen, hufvudet och trefvarne hlågrå, eller ljust köttfärgadt, med 

 svartblå trefvare, eller blåsvart, under grått, med mycket långa, 

 vid basen svarta, uppåt ljusare, i spetsen gula trefvare, en upphöjd 

 smal gul linea, med en parallel fåra på hvardera sidan, låugsåt 

 nacken samt med ett bredt, Ijusgult band, som börjar under den 

 nedre trefvaren, på ömse sidor om kroppen; manteln svai'tfläckig. 

 Käken starkt krökt, med 23 — 31 tvärlister, som icke sträcka sig 

 utom den förtjockade konkava kanten. Kärlelspilen är ganska 

 stor (4,5 mm.), böjd, vid spetsen skrutformigt högervriden, med två 

 breda, tunna kanter, emellan livilka finnas på ena sidan tre och 

 på den andra sidan två, genom djupa fåror skilda hster, som fort- 

 löpa ned emot midten af pilen (Bielz). 



Sludet nedtryckt klotformigt, tunt och genomskinhgt, föga glän- 

 sande, fint tväx'strimmadt, mycket fint och tätt kornigt, rödaktigt, 

 gulbrunt eller rödbrunt, med ett smalt, hvitt, klart geuomskinande 

 längsband; ytterst har skalet ett grått öfverdrag af ytterst fina fjäll ; 

 vindn. 6, långsamt tilltagande, temligen hvälfda, skilda genom en 

 någorlunda djup söm, den ytterste utåt trubbvinklig, liksom kölad ; 

 sömmen vid mynningen nedböjd; nafveln mycket trång, men djup, 

 till en del betäckt af den tillbakavikna spindelkanten ; iriynninficn 

 nedtryckt månfoi^mig; munsömmen skarp, utböjd, med spindelkanten 

 nästan rak nedtill, betydligt längre än ytterkanten, utvändigt röd- 

 brun och derbakom ett bredt rödgult tvärband, på inre sidan lif- 

 färgad och derinom försedd med en hög, särdeles på spindelkanten 

 utbildad, hvit, gulaktig eller köttröd läpp. Vid stark förstoring 

 synes skalet, isynnerhet hos den unga snäcJcan, fint spiralstrimmigt 

 och på dessa strimmor de ofvan nämnda kornen såsom i regel- 

 bundna rader ordnade, något böjda, mot båda äudarne tillspetsade, 

 knölar. 



rörekouiuier i löfskogar, särdeles i bokhult, samt både vid fly- 

 tande och stillastående vatten, på sådana skuggiga och fuktiga 

 ställen, der höga, bladi'ika växter finnas, eller i bokskogarue under 

 multnande löf på marken. Snigeln är mycket känslig och rädd 

 och bildar inom mynningen vid vintrens annalkande ett föga ge- 

 nomskinligt membranöst lock, som (enl. Mocp-Tand.) är betäckt 

 med ytterst små kritartade punkter och svaga punktlika fördjup- 

 ningar. 



Fauna MriUusconuii. 9 



